КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 645/2643/24 Головуючий у суді І інстанції: Скрипка О.І.
провадження №22-ц/824/2485/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Писана Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Кучінської Ірини Семенівни на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поддубна Юлія Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай Ірина Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом про визнання права власності в порядку спадкування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка за життя склала заповіт від 11.06.2021 року, яким заповіла їм (позивачам) своє майно в рівних частках.
Як зазначають позивачі, приватним нотаріусом ХМНО Поддубною Ю.В. було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 та 19.01.2024 року видано свідоцтва про право власності на частину квартири АДРЕСА_1 кожному з позивачів. Вказана квартира належала померлій на праві спільної сумісної власності з її чоловіком ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_6 склав декілька заповітів, зокрема, належну йому частку вказаної квартири від 30.04.2021 року він заповідав позивачам. В той же час, 04.06.2018 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповідав належну йому квартиру АДРЕСА_2 відповідачу ОСОБА_3 та належну йому квартиру АДРЕСА_3 відповідачу ОСОБА_4 . Спадкова справа за № 19/2021 після смерті ОСОБА_6 заведена приватним нотаріусом КМНО Мамай І.В., із заявами про прийняття спадщини звернулись вони (позивачі), відповідачі та ОСОБА_5 , як дружина. ОСОБА_5 , яка заповідала за життя їм своє майно, подала заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка, мала право на обов`язкову долю у спадщині та право на половину майна, як набутого у шлюбі, але не отримала свідоцтво про право власності на квартири, хоча неодноразово зверталась до приватного нотаріуса Мамай І.В. Крім того, ОСОБА_5 мала право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові кошти, що розміщені на депозитних рахунках у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний ощадний банк України», як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 .
Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що у них відсутні правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_3 , позивачі просять задовольнити їх вимоги, а саме:
1) визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом:
-на частку квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 56,0 кв.м.;
-на 3/8 частину квартири АДРЕСА_2 ;
-на 3/16 частин квартири АДРЕСА_3 , житловою площею 18,1 кв.м., загальною площе. 39,5 кв.м.;
-на частику вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунках у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
2) визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом:
-на частку квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 56,0 кв.м.;
-на 3/8 частину квартири АДРЕСА_2 ;
-на 3/16 частин квартири АДРЕСА_3 , житловою площею 18,1 кв.м., загальною площе. 39,5 кв.м.;
-на частику вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться на рахунках у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Кучінська Ірина Семенівна звернулась до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просила рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Також просила розглянути апеляційну скаргу та винести рішення за відсутності позивачів та їх представника адвоката Кучінської І.С..
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачі не мають можливості оформити право власності на спадщину через відсутність у них правовстановлюючих документів, а саме оригіналу документу, що посвідчує право власності на квартири, вимоги позивачів про визнання за ними права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, є обґрунтованими, а відтак, суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про відмову в їх задоволенні.
Також, представник позивачів вважає мотивування рішення суду першої інстанції, що «27.10.2021 року до приватного нотаріуса КМНО Мамай І.В, із заявою звернувся брат ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , який повідомив, що він виступає кредитором до спадкоємців ОСОБА_6 , а також, що документи, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_2 знаходяться у нього, так як брат залишив їх особисто і будуть передані спадкоємцям» є не переконливим, з огляду на те, що ОСОБА_7 (брат померлого ОСОБА_6 ) досі не звернувся до приватного нотаріуса КМНО Мамай І.В. з заявою про його вимоги, як кредитора, а тільки повідомив та є таким, який пропустив строк, щодо звернення з такою заявою, є рідним батьком відповідачів у цій цивільній справі та досі не надав нотаріусу КМНО Мамай І.В. правовстановлюючі документи на спадкове майно.
Позивачі вважають, що сама по собі заява від 27.10.2021 року, яку до приватного нотаріуса КМНО Мамай І.В, подав ОСОБА_7 , який повідомив, що він виступає кредитором до спадкоємців ОСОБА_6 , а також, що документи, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_2 знаходяться у нього, так як брат залишив їх особисто і будуть передані спадкоємцям і є перешкодою для оформлення права в нотаріальному порядку.
Представник позивачів звертала увагу суду на те, що позивачі неодноразово звертались з заявами до нотаріуса КМНО Мамай І.В. та скаргами до Міністерства юстиції України з проханням видати свідоцтво про право власності або видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, але нотаріус надала відповідь, яку позивачі не отримували, що вони мають можливість отримати дублікати правовстановлюючих документів, але відповідно до інструкції, щодо ведення нотаріальних дій, нотаріус має обов`язок, сама отримати ці дублікати в рамках спадкової справи.
Також наголошувала на тому, що в матеріалах даної цивільної справи є постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріуса ХМНО Поддубної Ю.В., на це суд першої інстанції не звернув увагу.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що в матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому право позивачів наразі не є порушеним чи невизнаним, ніким не оспорюється, а тому не підлягає захисту в судовому порядку, тобто позов є передчасним.
При цьому суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивачі просять визнати за ними право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_6 , посилаючись на відсутність правовстановлюючого документу, що за їх твердженнями, унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
В той же час, суд першої інстанції зауважив, що вказана квартира належала ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.05.1993 року. Позивачі 09.01.2024 року отримали свідоцтва про право на спадщину на частину вказаної квартири, що належала ОСОБА_5 , що свідчить про наявність у них оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру, а саме свідоцтва про право власності на житло від 18.05.1993 року.
Що стосується посилань позивачів на відсутність правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_2 , то суд першої інстанції зазначив, що відповідно до матеріалів спадкової справи, 27.10.2021 року до приватного нотаріуса КМНО Мамай І.В. із заявою звернувся брат ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , який повідомив, що він виступає кредитором до спадкоємців ОСОБА_6 , а також що документи, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_2 знаходяться у нього, так як брат залишив їх особисто і будуть передані спадкоємцям.
Доказів звернення позивачів до кредитора спадкодавця за отриманням оригіналів правовстановлюючих документів суду не надано, як і не надано відмови ОСОБА_7 від надання цих документів спадкоємцям, в якості співвідповідача ОСОБА_7 до участі у справі не залучено. Так само відсутні і докази неможливості отримання позивачами дублікатів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на частки вкладів у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний ощадний банк України», суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відсутні докази того, що після отримання відповідей нотаріусом з банківських установ позивачі звертались за отриманням свідоцтва про право власності на ці частки із зазначенням конкретних рахунків та сум, тобто визначеним спадковим майном, і їм було в цьому відмовлено.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , спадкоємцями якої є позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно заповіту від 11.06.2021 року.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.05.1993 року. Іншим співвласником квартири був чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , який заповідав належну йому частину вказаної квартири позивачам згідно заповіту від 13.04.2021 року.
Позивачі у встановленому законом порядку звернулись до приватного нотаріуса ХМНО Поддубної Ю.В. із заявами про прийняття спадщини (спадкова справа № 25/2022).
09.01.2024 року приватним нотаріусом ХМНО Поддубною Ю.В. позивачам видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 кожній, а також на 1/2 частку недоотриманої пенсії по втраті годувальника кожній.
05.02.2024 року приватним нотаріусом ХМНО Поддубною Ю.В. було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв кожній про право на спадщину на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 , оскільки спадкова справа після смерті ОСОБА_6 заведена у приватного нотаріуса КМНО Мамай І.В. (а.с. 26, 27 том 1).
З матеріалів спадкової справи № 19/2021, заведеної приватним нотаріусом КМНО Мамай І.В. щодо майна померлого ОСОБА_6 вбачається, що після смерті ОСОБА_6 28.04.2021 року до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , а також дружина померлого ОСОБА_5 та позивачі.
За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 04.06.2018 року, яким заповідав відповідачу ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , відповідачу ОСОБА_4 заповідав квартиру АДРЕСА_3 . Крім того, ОСОБА_6 заповідав належну йому частину квартири АДРЕСА_1 позивачам згідно заповіту від 13.04.2021 року.
До складу спадкової маси входять і грошові кошти, що знаходяться на рахунках у АТ КБ «Приват Банк» та АТ «Державний ощадний банк України».
27.10.2021 року до приватного нотаріуса КМНО Мамай І.В. із заявою звернувся брат ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , який повідомив, що він виступає кредитором до спадкоємців ОСОБА_6 , а також, що документи, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_2 знаходяться у нього, так як брат залишив їх особисто і будуть передані спадкоємцям (а.с. 186 том 1).
З матеріалів спадкової справи також вбачається, що ОСОБА_5 , а після її смерті її спадкоємці - позивачі, звертались до приватного нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 або постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на відсутність у них правовстановлюючих документів (а.с. 202-203, 205-206 том 1).
Листами від 10.04.2023 року за вих. № 142/02-14 та № 143/02-14 приватний нотаріус КМНО Мамай І.В. роз`яснила позивачам, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документу не позбавляє спадкоємців права отримати його дублікат, а також повідомила, що в матеріалах спадкової справи № 19/2021 міститься заява ОСОБА_7 , рідного брата померлого ОСОБА_6 , про наявність оригіналів правовстановлюючих документів, які були йому передані особисто за життя ОСОБА_6 (а.с. 204, 207 том 1).
11.08.2023 року за вих. № 253/02-14 та № 254/02-14 приватним нотаріусом КМНО Мамай І.В. надано позивачам аналогічні відповіді на заяви від 28.07.2023 року.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст.1297 ЦК України визначений обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація.
Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Положеннями ч.10 ст.66 Закону України «Про нотаріат» визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.
Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Відповідно до п.п. 4.14,4.16 Розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
Верховний Суд у Постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 вказав на те, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Аналогічна правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/1.
Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що лише після відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкоємець має право на звернення до суду.
Подібний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 299/2447/21, від 16 січня 2019 року в справі № 2-390/2006, від 21 лютого 2021 року в справі № 392/1213/17.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17).
В порядку визначеному ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З наведених обставин справи вбачається, що позивачами було реалізовано їх право на прийняття спадщини, так як ними були здійснені дії щодо подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 170-171, 172-173 том 1).
Чинним законодавством визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. А сама процедура видачі свідоцтва про право на спадщину передбачає здійснення перевірки нотаріусом ряду обставин.
В матеріалах спадкових справ після смерті ОСОБА_6 відсутня відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину за позивачами.
Також з матеріалів не вбачається, і в ході розгляду справи не встановлено, яким чином відповідачами порушуються чи не визнаються права позивачів.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. А відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачами приватного (цивільного) права (інтересу) позивачів є самостійною підставою для відмови в позові.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі не мають можливості оформити право власності на спадщину через відсутність у них правовстановлюючих документів, а саме оригіналу документу, що посвідчує право власності на квартири, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як встановлено з матеріалів спадкової справи, приватний нотаріус Мамай І.І. повідомив спадкоємців (позивачів) про наявність оригіналів правовстановлюючих документів, які наявні у ОСОБА_7 - рідного брата померлого ОСОБА_6 . Однак позивачами до позовної заяви не додано та матеріали справи не містять доказів того, що позивачі після повідомлення приватним нотаріусом про наявність правовстановлюючих документів у ОСОБА_7 звертались до останнього для їх отримання та доказів відмови ОСОБА_7 від надання таких документів позивачам.
Отже, позивачами не надано суду належних та допустимих доказів про те, що у них існують перешкоди для використання досудового порядку оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_6 на спадкове майно, як спадкоємці за заповітом.
Про обов`язкове встановлення судами, у даній категорії справ, факту наявності у позивача перешкод для оформлення права на спадщину у нотаріальному порядку неодноразове звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах. Суд зазначав, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (постанова ВС від 25.07.2023 по справі № 128/3465/21).
Доводи апеляційної скарги про те, що сама по собі заява від 27.10.2021 року, яку до приватного нотаріуса КМНО Мамай І.В. подав ОСОБА_7 , який повідомив, що він виступає кредитором до спадкоємців ОСОБА_6 , а також, що документи, які підтверджують право власності ОСОБА_6 на частину квартири АДРЕСА_3 та на квартиру АДРЕСА_2 знаходяться у нього, і є перешкодою для оформлення спадкового права в нотаріальному порядку, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки такі доводи не свідчать про реальне порушення права позивачів. Водночас суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що позивачі не вичерпали інші доступні правові засоби (в досудовому порядку) для врегулювання спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах цивільної справи є постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріуса ХМНО Поддубної Ю.В., суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки підставою для винесення постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесені приватним нотаріусом ХМНО Поддубною Ю.В. було те, що спадкова справа № 19/20212, після смерті ОСОБА_6 заведена у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай І.В., а не з підстав відсутності у позивачів належних правовстановлюючих документів для прийняття спадщини.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.
Таким чином, судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам наявним в матеріалах справи, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надано належну правову оцінку. Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новийрозподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Кучінської Ірини Семенівни залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба