Подільський районний суд міста Полтави 
Справа № 542/717/25 
Провадження № 2/553/164/2026 

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

11.05.2026	м. Полтава	

Подільський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді Ткачука Ю.А.,
за участю секретаря судового засідання Чоповди А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

23.04.2025 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 491024403 від 05.05.2020 року у загальному розмірі 35327,51 грн, а також понесені судові витрати.
Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що 05.05.2020 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 491024403, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 22832,48 грн, строком на 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90 %. Договір кредитної лінії було укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами.
Так, АТ «АЛЬФА-БАНК», як первісний кредитор, виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 22832,48 грн, натомість відповідачка, як позичальник, не виконала покладені на неї Договором обов`язки щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20.09.2021 року у загальному розмірі становить 35327,51 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 22832,48 грн та заборгованості за користування кредитом в розмірі 12495,03 грн.
20.09.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 491024403 від 05.05.2020 року до відповідачки ОСОБА_1 ..
Так, враховуючи, що свої зобов`язання за умовами Кредитного договору № 491024403 від 05.05.2020 року первісний кредитор виконав у повному обсязі, зокрема надав відповідачці грошові кошти у розмірі 22832,48 грн, позивач, як новий кредитор, звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідачки заборгованості у загальному розмірі 35327,51 грн, яка виникла внаслідок порушення останньою взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, а також понесених судових витрат.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13.05.2025 року цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Полтави.
Ухвалою судді Подільського районного суду міста Полтави Крючко Н.І. від 05.06.2025 року прийнято справу до свого провадження, відкрито провадження по справі та ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання.
23.06.2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Редьки М.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на недоведеність факту отримання кредитних коштів відповідачкою та наявності заборгованості у заявленому позивачем розмірі, зазначаючи, що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а матеріали справи не містять належних доказів видачі кредиту. Крім того, на переконання представника, позивачем не доведено факту переходу до нього права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 491024403 від 05.05.2020 року, з огляду на долучення стороною позивача неналежно оформлених додатків до Договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року. Окрім того, представником відповідача наголошено на необхідності застосування строків позовної давності, оскільки, на думку останнього, позивач звернувся до суду після спливу законодавчо визначеного трирічного строку позовної давності. Разом з цим сторона відповідача заперечувала правомірність нарахування процентів за користування кредитом з огляду на перебування відповідачки в офіційному шлюбі з військовослужбовцем, відтак на неї, на думку представника відповідача, поширюються положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на підтвердження чого суду надано копії: витягу з наказу начальника ВКСК ВІТІ (по стройовій частині) від 04.07.2023 року № 157, військового квитка серії НОМЕР_1 , свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 . При цьому представник заперечував обґрунтованість та співмірність розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на невідповідність їх розміру складності справи та обсягу фактично наданих послуг. З огляду на викладене представник відповідача прохав суд відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
23.06.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Редьки М.Г. надійшла заява про застосування строків позовної давності, зміст якої зводиться до доводів, наведених стороною відповідача у відзиві на позовну заяву.
27.06.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначив, що ним надано належні й достатні докази на підтвердження факту укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, а також наявності заборгованості у заявленому розмірі. При цьому, враховуючи положення Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до яких для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи, вважав надані виписки по особовим рахункам, розрахунок заборгованості належними доказами підтвердження розміру заявлених вимог. Крім того, представник позивача вказував, що право грошової вимоги до відповідачки перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у встановленому договором факторингу порядку, а факт переходу права вимоги підтверджується сукупністю наданих до суду доказів. При цьому, представник позивача вказав на продовження перебігу строку позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим вважав доводи сторони відповідача про пропуск строку позовної давності безпідставними. Разом з цим, необґрунтованими, на переконання сторони позивача, є також доводи щодо звільнення відповідачки від сплати процентів за користування кредитом, адже положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на думку представника, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Водночас заявлені ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» вимоги до стягнення витрати на професійну правничу допомогу, за твердженням представника позивача, є обґрунтованими та підтверджуються належними і допустимими доказами. На підставі викладеного, представник позивача прохав суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
08.12.2025 року на підставі розпорядження керівника апарату Подільського районного суду міста Полтави було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2025 року, визначено головуючого суддю Ткачука Ю.А..
Ухвалою судді Подільського районного суду міста Полтави Ткачука Ю.А. від 15.12.2025 року справу прийнято до свого провадження та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належними чином, у матеріалах справи міститься заява представника позивача Плачинди К.О., в якій він просив розгляд справи провести без участі представника позивача, позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Редька М.Г. у судове засідання не з`явились, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, зокрема направленням повісток рекомендованим повідомленням за адресою місця реєстрації відповідачки. Заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило, при цьому суд враховує, що відповідачці достеменно відомо про судове провадження, у якому вона є відповідачем, остання скористалась своїм правом на подання відзиву на позов, їй була забезпечена можливість реалізації права на захист та підготовки правової позиції у справі, для чого судові засідання неодноразово відкладались.
Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Відповідно до п. 3 ч. 7 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18).
За таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача з метою дотримання розумних строків розгляду справи та рівноваги у інтересах сторін щодо розгляду справи упродовж розумного строку.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 05.05.2020 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 491024403, що підтверджується Офертою на укладення угоди про надання кредиту № 491024403 від 05.05.2020 року та додатку до неї ( а.с. 5).
Згідно з умовами Оферти сторонами також погоджені: тип кредиту - «Кредит готівкою», сума кредиту 22832,48 грн, процентна ставка, % річних - 39,90%, тип ставки- фіксована, строк кредиту – 60 місяців, дата повернення кредиту - 06.05.2025 року, розмір комісійної винагороди - за надання та обслуговування кредиту - 0,00% від суми кредиту, зазначеної в Оферті на укладення угоди без ПДВ; спосіб видачі – переказ коштів на рахунок № НОМЕР_3 .
Окрім того, підписанням Оферти відповідачка беззаперечно підтвердила, що укладенням Угоди ознайомлена у письмовій формі з всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, положеннями Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. 
Відповідно до п. 3 Оферти, всі відносини, що не врегульовані між сторонами Угодою врегульовано Договором, який визначає інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що встановлені Угодою, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті банку – www.alfabank.com.ua. Оферта акцептована 05.05.2020 року, що відповідно до її змісту свідчить про укладення угоди та набуття чинності та обов`язковості її положень для сторін (а.с. 5 зв.стр.).
На виконання вищевказаного положення Оферти сторонами був підписаний Додаток № 1 до Угоди, який є невід`ємною частиною договору, яким визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с. 6).
Відповідно до Паспорта споживчого кредиту, окрім істотних умов, визначено, що споживач має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Споживач має право достроково повернути споживчий кредит без будь-якої додаткової плати, пов`язаної з достроковим поверненням (а.с. 6 зв.стр.).
Як вбачається з матеріалів справи, оформлення кредитних правовідносин між сторонами здійснювалось шляхом власноручного підписання документів щодо надання споживчого кредиту, а також в електронній формі відповідно до умов, визначених банком.
Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Окрім того, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З огляду на те, що матеріали справи містять підписану відповідачкою Оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 491024403 від 05.05.2020 року, Додаток № 1 до неї, який містить графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту, а також Паспорт споживчого кредиту, в яких сторонами погоджено істотні умови кредитування, зокрема суму кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки, порядок повернення кредитних коштів та рахунок для їх зарахування, при цьому Угода в цілому або ж окремі її положення у встановленому законом порядку не оспорювались та недійсними не визнавались, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини щодо користування кредитними коштами.
Відповідно до Виписок по особовим рахункам відповідачки за період з 05.05.2020 по 20.09.2021, АТ «Альфа-Банк» 06.05.2020 здійснено перерахування кредитних коштів у розмірі 22832,48 грн на рахунок відповідачки, визначений умовами Кредитного договору №491024403 від 05.05.2020 року (а.с.16-18 та зв.стр.).
Із наданого позивачем Розрахунку заборгованості за Кредитним договором №491024403 від 05.05.2020 року вбачається, що станом на 20.09.2021 року за відповідачкою обліковувалась заборгованість за загальним розміром 35327,51 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22832,48 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 12495,03 грн (а.с. 19).
20.09.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу № 3, відповідно до п. 2.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору , а фактор набуває належне клієнту право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведений в додатку №1-1 до договору.
Відповідно до п.п. 2.2 – 2.4 Договору право вимоги, що відступається згідно даного Договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить Клієнту. Право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору. Клієнт зобов`язаний в день здійснення оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору додатково підготувати і передати фактору в електронній формі, електронною поштою або кур`єрською доставкою на електронному носієві (флеш карта компакт-диск та інші оптичні носії інформації) Реєстр боржників. З моменту переходу до фактора права вимоги, відповідно до умов п. 2.3 цього Договору, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованості за основними договорами, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правом вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, право на звернення до суду за встановленою в основному договорі підсудністю спорів, право на всі суми, які фактор одержить від боржників на виконання його вимог, та інші, з врахуванням обмежень встановлених цим Договором.
Окрім того, відповідно до п. 4.2 Договору фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12844800 грн, шляхом перерахування на рахунок клієнта № НОМЕР_4 відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору (а.с.9-13).
На підтвердження виконання умов вказаного Договору позивачем надано Копію платіжного доручення №559 від 20.09.2021 року, відповідно до якого позивач сплатив на визначений сторонами у Договорі факторингу №3 банківський рахунок грошові кошти у сумі 12844800 грн, із призначенням платежу: «за право вимоги згідно договору факторингу №3 від 20.09.2021 року Без ПДВ» (а.с. 14 зв. стр.).
Згідно з Актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 20.09.2021 року до Договору факторингу №3 від 20.09.2021 року АТ «АЛЬФА-БАНК» передало, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняло право вимоги за договорами, визначеними у Реєстрі боржників, у тому числі щодо відповідачки. Вказаним актом також передбачено передачу Реєстру боржників на електронному носії та підтверджено перехід до фактора права вимоги за основними договорами, включаючи заборгованість за тілом кредиту, процентами, комісіями та іншими платежами (а.с. 14).
Відповідно до наданої позивачем Виписки з додатку до Договору № 3 від 20.09.2021 року, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором № 491024403 від 05.05.2020 року, у загальному розмірі 35327,51 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 22832,48 грн; заборгованість по відсотках становить 12495,03 грн (а.с. 15).
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що надані позивачем письмові докази у своїй сукупності підтверджують обставини переходу до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права вимоги за Кредитним договором №491024403 від 05.05.2020 року.
При цьому суд зазначає, що Реєстр прав вимоги до Договору № 3 від 20.09.2021 містить відомості щодо інших боржників, у тому числі їх персональні дані та інформацію про умови їх зобов`язань перед фінансовими установами. Такі відомості відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» є персональними даними, а згідно із Законом України «Про інформацію» належать до конфіденційної інформації про особу. За таких обставин надання позивачем до матеріалів справи саме Виписки з додатку до Договору факторингу №3 від 20.09.2021, яка містить інформацію лише щодо відповідачки, є обґрунтованим. При цьому, вказана Виписка містить відомості щодо номера та дати кредитного договору, сторін зобов`язання, розміру заборгованості та реквізитів Договору факторингу, що у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами підтверджує факт переходу до позивача права вимоги за Кредитним договором №491024403 від 05.05.2020 року. Доводи представника відповідача щодо відсутності підписів сторін суд відхиляє, оскільки матеріали справи містять підписані сторонами Договір факторингу №3 від 20.09.2021, Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 20.09.2021 та Виписку з додатку до Договору № 3 від 20.09.2021.
Тож, суд дійшов висновку, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу нового кредитора у зобов`язанні за Кредитним договором №491024403 від 05.05.2020.
Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд виходить з того, що факт надання відповідачці кредитних коштів за Кредитним договором №491024403 від 05.05.2020 року підтверджується наявними у матеріалах справи Виписками по особовим рахункам відповідачки. Надані позивачем Розрахунок заборгованості та Виписки по особовим рахункам є взаємоузгодженими між собою, містять відомості щодо руху кредитних коштів, нарахування процентів, а тому суд приймає їх як належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Крім того, зі змісту наданого позивачем Розрахунку вбачається, що позивачем не заявлено до стягнення комісії, штрафних санкцій чи пені. Водночас доказів належного виконання зобов`язань за Кредитним договором №491024403 від 05.05.2020 року, погашення заборгованості, або ж контррозрахунку заборгованості стороною відповідача до суду не надано.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлена позивачем заборгованість за Кредитним договором №491024403 від 05.05.2020 року у загальному розмірі 35327,51 грн, з яких: 22832,48 грн – заборгованість за тілом кредиту та 12495,03 грн – заборгованість за відсотками, є доведеною та підтверджується належними та допустимими доказами.
Оцінюючи доводи представника відповідача щодо поширення на спірні правовідносини положень п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає таке.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором №491024403 від 05.05.2020 року, а також Виписок по особовим рахункам відповідачки, заборгованість за кредитним договором та проценти за користування кредитними коштами нараховані за період з 05.05.2020 року по 20.09.2021. Матеріали справи не містять відомостей про нарахування позивачем нових процентів за користування кредитом після 20.09.2021 року (а.с.6,16-19).
З наданих відповідачкою свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , витягу з наказу начальника Військового коледжу сержантського складу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації (по стройовій частині) від 04.07.2023 року № 157, військового квитка серії НОМЕР_1 10.10.2023, вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 05.06.2024 уклала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (а.с. 76). Чоловік відповідачки з 04.07.2023 на підставі мобілізаційного розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 був призваний та зарахований до списків особового складу ВКСС ВІТІ, з 20.03.2024 проходить військову службу за контрактом (а.с. 69, 70-72).
Згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021 року, яка набрала чинності 23.04.2021 року та була чинною станом на дату виникнення спірних правовідносин - 20.09.2021) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX, п. 15 ч. 14 Закону № 2011 викладено у такій редакції: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
Редакція частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якою було надано право дружинам військовослужбовців на звільнення від сплати процентів за користування кредитом під час дії особливого періоду, набрала законної сили 18 травня 2024 року.
Вирішуючи питання про те, чи поширюється вказана норма на правовідносини, що виникли до 18.05.2024, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1-зп, від 09.02.1999 року № 1-рп/99, від 05.04.2001 року № 3-рп/2001, від 13.03.2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1-зп). 
Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України акт цивільного законодавства не має зворотної сили у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність.
Проценти, передбачені умовами Кредитного договору №491024403 від 05.05.2020 не є цивільною відповідальністю боржника за невиконання зобов`язань за договором, а є платою за користування кредитними коштами. Крім того, конструкція ч. 15 ст. 14 Закону № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. Враховуючи це, підстав для застосування принципу зворотної дії закону в часі до спірних правовідносин суд не вбачає.
Заявлені позивачем до стягнення проценти за користування кредитом були нараховані станом на 20.09.2021, тобто до реєстрації шлюбу 05.06.2024 року між відповідачкою та її чоловіком, який є військовослужбовцем, а також до дати призову чоловіка відповідачки на військову службу, тобто до виникнення обставин, з якими сторона відповідача пов`язує наявність пільг, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, матеріали справи не містять відомостей про нарахування позивачем нових процентів за користування кредитом після 20.09.2021 року. 
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка набрала чинності 18.05.2024.
Щодо доводів представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020 року.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено.
15.03.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022 року, відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.
Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону№ 3450-IX від 08.11.2023 року вбачається, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зазначений пункт був виключений з прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 04.09.2025 року на підставі Закону України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-ІХ від 14.05.2025 року.
Отже, враховуючи, що на всій території України було запроваджено карантин до 30.06.2023 року, під час дії якого строки, визначені ст. 257 ЦК України, були продовжені, а також враховуючи запровадження на території України воєнного стану з 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався, та під час якого строки позовної давності були зупинені до 04.09.2025 року, позивач звернувся до суду із позовом 23.04.2025 року, у період дії норми щодо зупинення строків позовної давності на період воєнного стану. 
З огляду на наведене суд доходить висновку, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які діяли на час звернення позивача до суду, тобто в межах строку позовної давності.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 3028 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією № 1702 від 09.04.2025 року (а.с. 4).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 3028 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.
Так, представник відповідача у відзиві просив відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи, а також заявив вимогу про стягнення на користь відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Разом з тим, звертаючись до суду із даним позовом, представник позивача відповідно до вимог ст. 134 ЦПК України зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, згідно якого витрати на професійну правничу допомогу становлять 9200 грн.
На підтвердження понесення вказаних витрат представником позивача долучено копії: Договору про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024 року, Акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року на загальну суму 9200 грн, Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 9438/10 від 18.09.2020 року, Платіжної інструкції № 4945 від 01.10.2024 року на суму 9200 грн (а.с. 20-22 та зв.стр., 24).
При цьому суд враховує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для їх стягнення у заявленому розмірі, оскільки такий розмір має бути документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності, необхідності та розумності таких витрат з огляду на конкретні обставини справи.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, та не може становити додатковий спосіб отримання доходу, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі №911/2737/17.
Як вбачається зі змісту Акту приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 року, до складу наданої правничої допомоги включено, зокрема, надання первинної консультації, правовий аналіз наявних документів у замовника по справі, а також підготовку та подання позовної заяви про стягнення заборгованості. Разом з тим, суд враховує, що надання первинної консультації та правовий аналіз наявних документів у замовника по справі фактично охоплюються послугою зі складення та подання позовної заяви, а тому не можуть розцінюватися як окремий самостійний вид правничої допомоги у заявленому розмірі.
Крім того, дана справа є малозначною, не відзначалась значною складністю, розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, а підготовлені представником позивача процесуальні документи є типовими для даної категорії спорів.
За таких обставин, враховуючи критерії співмірності, розумності та реальності витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та вважає обґрунтованим визначити їх у розмірі 4200,00 грн, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 526, 527, 530 ЦК України, ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В: 

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №491024403 від 05.05.2020 року в загальному розмірі 35327,51 грн (тридцять п`ять тисяч триста двадцять сім гривень п`ятдесят одна копійка).
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судовий збір в розмірі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4200 грн (чотири тисячі двісті гривень).
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду безпосередньо або через Подільський районний суд міста Полтави, протягом тридцяти днів з дня його складання. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Сторони по справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», код ЄДРПОУ 40340222, місце заходження: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2.
Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Подільського районного суду міста Полтави  	Ю. А. Ткачук