справа № 462/4096/24 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року Залізничний районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
потерпілої – цивільного позивача: ОСОБА_6 , 
представників потерпілих - адвокатів: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
представника цивільного відповідача - адвоката: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12023140000001220, відомості про яке внесено 18 грудня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поляна Миколаївського району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні двох дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд 

в с т а н о в и в :

17 грудня 2023 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , керуючи маршрутним транспортним засобом - автобусом марки «Електрон А18501» із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , тобто будучи водієм такого, та рухаючись ним поблизу будинку № 1, що на площі Двірцевій у м. Львові, в напрямку вул. Городоцька, діючи необережно, із кримінальною протиправною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, порушив вимоги ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», п. 1.10. (в частині значення терміну «безпечна швидкість», «небезпека для руху», «пішохідний перехід»), підпунктів «б» та «д» п. 2.3., п. п., 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху, які виразились в тому, що він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого у вищевказаному місці, позначеного дорожнім знаком 5.38.1 та дорожньою розміткою 1.14.1, на якому в цей момент перебував пішохід ОСОБА_10 , відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, а саме з моменту виходу пішохода на вказаний пішохідний перехід справа на ліво по ходу руху автобуса, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу або безпечно для інших учасників руху не об`їхав останнього, натомість здійснив наїзд на останнього. Внаслідок наїзду пішохід - потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме тупу відкриту черепно-мозкову травму у вигляді рани в правій потиличній ділянці, крововиливу в м`які покрови голови в правій потиличній ділянці, перелому потиличної кістки справа з переходом на кістки основи черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки, що призвело до набряку головного мозку, від яких настала смерть останнього в кареті швидкої медичної допомоги.
Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини. Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами. При цьому зазначив, що 17 грудня 2023 року приблизно о 21 годині 30 год. виїжджаючи із кінцевої зупинки в напрямку автобусного парку керував технічно справним автобусом марки «Електрон А18501» із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 на площі Двірцевій у м. Львові, в напрямку вул. Городоцька. В цей час була темна пора доби. Він рухався по прямій дорозі зі швидкістю близько 20 км/год. Під`їжджаючи до пішохідного переходу він помітив людей, які стояли поруч на тротуарі, оскільки вони не переходили дорогу, він продовжив рух. ОСОБА_10 вийшов раптово та обвинувачений здійснив на нього наїзд боковою частиною автобуса. Після того, як ОСОБА_4 відчув удар, він відразу почав гальмувати здійснив зупинку автобусу, перехожі викликали швидку медичну допомогу. Зазначив, що він щиро шкодує про вчинене, намагався відшкодувати потерпілим кошти у розмірі 100000 грн. за спричинену шкоду, однак відмовились приймати таке відшкодування. Просить суворо не карати, зокрема, не позбавляти його волі і права керування транспортними засобами, оскільки він працює водієм. Щодо заявленого потерпілими цивільного позову до підприємства, в якому працює водієм, покладається на рішення суду.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла – цивільний позивач ОСОБА_6 та представники потерпілих - цивільних позивачів адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні при призначенні покарання обвинуваченому просили призначити покарання у виді позбавлення волі та права керування транспортними засобами, підтримали заявлений цивільний позов.
Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подали суду заяви, у яких підтримали позовні вимоги та просили проводити судовий розгляд у їх відсутності.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та понесених процесуальних витрат у справі, а також розгляду цивільного позову по суті.
Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме - у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .
При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставини, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
У судовому засіданні прокурор просив визнати обвинувачуваного ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Згідно роз`яснень, даних в п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, вчинений з необережності, особу винного, який раніше не судимий /т.3 а.с.202/, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, здійснював керування транспортним засобом без ознак сп`яніння, не перевищував дозволену швидкість руху, на обліках у медичному центрі превенції та терапії узалежнень та в психоневрологічному диспансері не перебуває /т.3 а.с.200,201/, що свідчить по його осудність, позитивну характеристику з місця роботи /т.3 а.с.210/, має на утриманні двох дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.
Також суд враховує бажання обвинуваченого відшкодувати завдану шкоду у розмірі 100000,00 гривень у добровільному порядку, про що ОСОБА_4 висловився під час судового розгляду, однак потерпіла ОСОБА_6 відмовилася отримати відшкодування у такий спосіб.
При цьому, слід зазначити, що невідшкодування потерпілім шкоди з боку ОСОБА_4 на момент розгляду кримінального провадження не є визначальною або вирішальною обставиною для визначення покарання. Вказана обставина враховується в сукупності з іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами та обставинами. 
Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення з позбавленням права керування транспортними засобами, як і просив це прокурор у виступі в судових дебатах.
Разом з тим, суд, приймаючи до уваги наведену обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого,вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень. На переконання суду застосування відносно ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини та легітимна мета покарання.
Суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. 
При цьому санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами альтернативно.
Так, з урахуванням встановлених обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання, зважаючи на те, що обвинувачений працює офіційно водієм на підприємстві, що віднесено до об`єктів критичної інфраструктури, останні п`ятнадцять років обвинувачений працював виключно на посаді водія, одружений, має на утриманні двох дітей, позбавлення спеціального права на два роки, як просить прокурор та потерпіла сторона, є надмірним покаранням, саме зважаючи на обставини цього провадження і поведінку обвинуваченого, щире розкаяння останнього.
Щодо розгляду цивільного позову потерпілих у кримінальному провадженні, судом було встановлено наступне.
До початку розгляду справи про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, представником потерпілих ОСОБА_6 , яка діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 – адвокатом ОСОБА_8 було подано цивільний позов, у якому просить суд стягнути із Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_6 для утримання доньки ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) 263200 (двісті шістдесят три тисячі двісті) гривень як відшкодування шкоди особі, яка втратила годувальника за період з 18.12.2023 по 29.04.2025 року включно. Стягувати з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_6 для утримання доньки ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) по 35640 (тридцять п`ять тисяч шістсот сорок) гривень 00 коп. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 30.04.2025 року і до досягнення нею вісімнадцяти років (учнем, студентом - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років) як відшкодування шкоди особі, яка втратила годувальника. Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_6 витрати на поховання у розмірі 59100 (п`ятдесяти дев`яти тисяч ста) гривень 00 коп. Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 1000000 (одного мільйона) гривень 00 копійок. Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_6 , яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 1000000 (одного мільйона) гривень 00 копійок. Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_6 , яка діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_13 , понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень 00 коп. Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 500000 (п`ятиста тисяч) гривень 00 копійок. Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_14 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (двох тисяч п`ятиста) гривень 00 коп. Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 500000 (п`ятиста тисяч) гривень 00 копійок. Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (двох тисяч п`ятиста) гривень 00 коп. Судові витрати, пов`язані із розглядом цієї позовної заяви покласти на Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1.
Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1 подало відзив на позову, у якому позовні вимоги визнав частково. Вказано, що цивільний відповідач визнає позовні вимоги про стягнення витрат на поховання у розмірі 59100 грн. на користь ОСОБА_6 , заперечує щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати підлягають стягненню з обвинуваченого, розмір моральної шкоди є надмірним, значно завищеним та цивільний відповідач не має матеріальної можливості для виплати заявленої у позові сумі, враховуючи, що покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи, а також вказано, що розрахунок розміру відшкодування шкоди особі, яка втратила годувальника у розмірі 263200 грн. за період з 18.12.2023 по 29.04.2025, та по 35640 грн. щомісячно є некоректним, оскільки розмір доходу загиблого розподілявся на трьох осіб, а тому до розрахунку слід включити дохід у розмірі 23760 грн., а не 71280 грн.
Представником цивільних позивачів – адвокатом ОСОБА_8 подано відповідь на відзив, у якій повністю підтримано позовні вимоги.
У результаті повного та всебічного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, перевіривши докази, якими підтверджуються заявлені позовні вимоги, суд приходить до висновку про їх обґрунтованість та необхідність часткового задоволення.
Так, під час розгляду по суті цивільного позову потерпілих про відшкодування завданої шкоди внаслідок скоєння злочину судом було встановлено, що 17 грудня 2023 року приблизно о 21 годині 30 хвилин поблизу будинку № 1, що на площі Двірцевій у м. Львові, в напрямку вул. Городоцька, відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок наїзду автобусу марки «Електрон А18501» із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_4 , на пішохода ОСОБА_10 , який у результаті даної дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження, які в подальшому призвели до його смерті. Як було встановлено під час розгляду кримінального провадження причиною дорожньо-транспортної пригоди стало те, що обвинувачуваний ОСОБА_4 , діючи необережно, із кримінальною протиправною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, порушив ПДР, що призвело до смерті ОСОБА_10 , а відтак скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України. Отже, суд приходить до висновку про те, що дії обвинувачуваного ОСОБА_4 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди потерпілим - цивільним позивачам ОСОБА_6 , яка діє від свого імені та як законний представник ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які є батьками (близькими родичами) загиблого ОСОБА_10 . При цьому, встановлено, що на момент скоєння злочину обвинувачений ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із Львівським комунальним автотранспортним підприємством №1 та виконував трудові обов`язки водія.
Відтак, аналізуючи встановлені обставини справи, які знайшли своє підтвердження під час розгляду матеріалів кримінального провадження, дослідивши доводи, якими обґрунтовуються заявлені вимоги цивільного позову у кримінальному провадженні, суд прийшов до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин наведених нижче норм матеріального права.
У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до положень частин 1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 
Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується:
1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);
2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;
3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;
4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;
5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого .
Розмір відшкодування може бути збільшений законом.
Статтею 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілими та цивільними позивачами у справі є ОСОБА_6 , 1991 року народження, яка є дружиною загиблого, ОСОБА_13 , 2018 року народження, яка є малолітньою донькою загиблого, ОСОБА_12 , 1962 року народження, яка є мамою загиблого та ОСОБА_11 , 1958 року народження, який є батьком загиблого. 
Таким чином, вказані потерпілі та цивільні позивачі входять до кола осіб, визначених ст.1168, 1200 ЦК України і їм дійсно було завдано значного розміру майнової та моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, яка полягає у витратах на поховання, витратах, пов`язаних із втратою годувальника та душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку із загибеллю близької людини, а саме: чоловіка, батька та сина. 
Суд погоджується зі обґрунтуваннями завданої моральної шкоди потерпілим внаслідок скоєння злочину, згідно яких ступінь тяжкості вчиненого обвинувачуваним кримінального правопорушення є очевидною з огляду на наслідки, які настали. Потерпілі - цивільні позивачі одночасно втратили своє майбутнє в особі загиблої близької їм людини, який був сином, чоловіком та батьком. Загиблий був молодою людиною, його донька, якій на момент загибелі батька, було 5 років, залишилася без опіки та піклування свого батька, молода дружина втратила кохану людину, опору та підтримку, батьки втратили сина. Ця трагедія очевидно залишить тяжкий та непоправний слід на їх подальшому житті. 
У результаті трагедії у всіх потерпілих - цивільних позивачів стали втраченими звичайні життєві зв`язки, вони перебувають у постійному стресі та тузі за загиблим. Тяжкість вимушених втрат є непоправною та такою, яку неможливо компенсувати у будь-який спосіб. Суд приходить до висновку про те, що зазначені обставини справи у їх сукупності дійсно завдали потерпілим - цивільним позивачам сильних душевних страждань.
Відповідно до роз`яснень даних у п.3, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Відповідно до встановлених обставин справи у їх сукупності, керуючись засадами виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі, заявленому у цивільному позові.
Крім цього, цивільним відповідачем визнано позовні вимоги у частині відшкодування витрат на поховання у розмірі 59100 грн., а тому позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення із Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_6 для утримання доньки ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) 263 200 (двісті шістдесят три тисячі двісті) гривень як відшкодування шкоди особі, яка втратила годувальника за період з 18.12.2023 по 29.04.2025 року включно та по 35 640 (тридцять п`ять тисяч шістсот сорок) гривень 00 коп. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 30.04.2025 року і до досягнення нею вісімнадцяти років (учнем, студентом - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років) як відшкодування шкоди особі, яка втратила годувальника, суд із врахуванням положень ч. 2 ст. 1200 ЦК України, приймає до уваги заперечення цивільного відповідача як підставні та приходить до переконання, що розрахунок цивільного відповідача є правильним, обґрунтованими та таким, що відповідає вимогам закону, а тому у цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, із Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_6 для утримання доньки ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) слід стягнути 68800 гривень як відшкодування шкоди особі, яка втратила годувальника за період з 18.12.2023 по 29.04.2025 року включно та по 23760 гривень 00 коп. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 30.04.2025 року і до досягнення нею вісімнадцяти років (учнем, студентом - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років) як відшкодування шкоди особі, яка втратила годувальника, що розраховано цивільним відповідачем наступним чином:
71280 грн. (середньомісячна заробітна плата загиблого ОСОБА_15 ):3 = 23760 грн.
23760 грн. * 16 календарних місяців (з 18.12.2023 р. по 17.04.2025 р.) =380160,00 грн.
1080грн (23760:22 робочі дні)*8 робочих дні = 8640 грн. (за період з 18.04.2025 р. по 29.04.2025 р.)
388800 грн. (380160 -8640) – 32000 грн. (страхового відшкодування) = 68800, 00 грн.
Також суд приймає до уваги доводи цивільного відповідача про те, що процесуальні витрати у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує із обвинуваченого, а тому у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ч.1, 2, 5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. На захист інтересів неповнолітніх осіб та осіб, визнаних у встановленому законом порядку недієздатними чи обмежено дієздатними, цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. 
Відповідно до встановлених обставин справи у їх сукупності, керуючись засадами виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнути із Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_6 для утримання доньки ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) 68800,00 гривень як відшкодування шкоди особі, яка втратила годувальника за період з 18.12.2023 по 29.04.2025 року включно та по 23760,00 гривень щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 30.04.2025 року і до досягнення нею вісімнадцяти років (учнем, студентом - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років) як відшкодування шкоди особі, яка втратила годувальника; стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_6 витрати на поховання у розмірі 59100,00 гривень; стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_6 , яка також яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_13 відшкодування моральної шкоди в розмірі по 1000000,00 гривень; стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на користь ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди в розмірі по 500000,00 гривень.
Згідно вимог ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати, пов`язані із залученням експерта. Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Із матеріалів справи вбачається, що документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у справі загалом становлять у розмірі 33698 гривень 96 копійок, які підлягають до стягнення із обвинуваченого на користь держави, оскільки проведення даних експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
На підставі ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. 
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Арешт на речові докази слід скасувати, в тому числі на автобус, який був накладений з метою збереження речового доказу, а не для забезпечення цивільного позову, оскільки розгляд провадження завершено, і вказані речові докази підлягають поверненню законним володільцям майна.
Запобіжний захід обвинуваченому на час ухвалення вироку судом не обирався.
Керуючись ст. 50, 65-67, 75, 76, 286 КК України, ст. 100, 118, 124, 174, 349, 368, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю три роки.
Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи протягом іспитового строку.
Цивільний позов потерпілих - цивільних позивачів у кримінальному провадженні - задовольнити частково.
Стягнути із Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (ЄДРПОУ: 23884071, місцезнаходження: 79066, місто Львів, вул. Грунтова, 1Б) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) для утримання доньки ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) 68800,00 (шістдесят вісім тисяч вісімсот) гривень як відшкодування шкоди особі, яка втратила годувальника за період з 18.12.2023 року по 29.04.2025 року включно.
Стягувати з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (ЄДРПОУ: 23884071, місцезнаходження: 79066, місто Львів, вул. Грунтова, 1Б) на користь законного представника ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) для утримання доньки ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) по 23 760 (двадцять три тисячі сімсот шістдесят) гривень 00 коп. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 30.04.2025 року і до досягнення нею вісімнадцяти років (учнем, студентом - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років) як відшкодування шкоди особі, яка втратила годувальника.
Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (ЄДРПОУ: 23884071, місцезнаходження: 79066, місто Львів, вул. Грунтова, 1Б) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на поховання у розмірі 59100 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто) гривень 00 коп.
Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (ЄДРПОУ: 23884071, місцезнаходження: 79066, місто Львів, вул. Грунтова, 1Б) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000 (одного мільйона) гривень 00 копійок.
Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (ЄДРПОУ: 23884071, місцезнаходження: 79066, місто Львів, вул. Грунтова, 1Б) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000 (одного мільйона) гривень 00 копійок.
Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (ЄДРПОУ: 23884071, місцезнаходження: 79066, місто Львів, вул. Грунтова, 1Б) на користь ОСОБА_12 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 (ЄДРПОУ: 23884071, місцезнаходження: 79066, місто Львів, вул. Грунтова, 1Б) на користь ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.
У решті цивільного позову - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 33698 гривень 96 копійок.
Речові докази: мобільний телефон марки «Iphone11» /IMEI № НОМЕР_6 та IMEI 2 № НОМЕР_7 – повернути ОСОБА_4 , як власнику, при цьому скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21.12.2023 року (справа №461/10662/23);
- цифрові носії DVD-R диски із записами камер відеоспостереження, які знаходяться на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові та визнані речовими докази відповідно до постанов ст. слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_16 від 18.12.2023 року та 27.12.2023 року – залишити при матеріалах кримінального провадження;
- змив РБК із дорожнього покриття та мікрооб`єкт з передньої частини автобуса – знищити;
- автобус марки «ЕЛЕКТРОН А18501», номерний знак НОМЕР_1 – повернути Львівському комунальному автотранспортному підприємству №1, як власнику, при цьому скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2023 року (справа №461/10633/23).
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1