П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/29839/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос Оксана Валентинівна 
Суддя-доповідач - Граб Л.С. 

01 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. , 
за участю: секретаря судового засідання: Олексієнко О.В., 
представника позивача: Давиденка В.І.
представника відповідача: Голуба В.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просила:
-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 01.12.2025 № 111 о/с "По особовому складу" в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;
-поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді Першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 02.12.2025;
-стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2025 по дату ухвалення рішення суду, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 1355,60 грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 позов задоволено частково:
-визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 01.12.2025 № 111 о/с "По особовому складу" в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;
-поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді Заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Житомирській області або на рівнозначній посаді з 02.12.2025;
-стягнуто з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2025 по 30.03.2026 в сумі 161316,40 грн. (сто шістдесят одна тисяча триста шістнадцять гривень сорок копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням сторони, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, подали апеляційні скарги.
В обгрунтуванні апеляційної скарги позивача зазначено, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у поновленні її на посаді Першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу, пославшись на те, що позивач не проходила службу на цій посаді. На переконання позивача, у спірних правовідносинах відбулась зміна істотних умов праці, а не скорочення штату, а тому остання має продовжити роботу на посаді з новими істотними умовами праці (найменування посади і посадовий оклад).
У мотивах апеляційної скарги відповідача вказано, що з метою дотримання вимог порядку призначення на посаду поліцейського під час здійснення реорганізації, визначеного статтею 68 Закону України “Про Національну поліцію”, працівниками сектору кадрового забезпечення Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області, 30.09.2025 ознайомлено ОСОБА_1 із зазначеним наказом та попереджено про можливе вивільнення в майбутньому. При цьому, враховуючи наявні в ГУНП в Житомирській області вакантні керівні посади в підрозділах досудового розслідування було запропоновано вакантні посади, а саме заступника начальника сектору дізнання Житомирського районного управління поліції № 1 ГУНП, заступника начальника слідчого Відділення відділу поліції № 1 Житомирського районного управління поліції № 1 ГУНП та заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП, однак, 28.11.2025 ОСОБА_1 відмовилась від призначення на будь-яку із них. Оскільки пройшло два місяці з моменту попередження про скорочення посади, а також те, що ОСОБА_1 не погодилась із запропонованими посадами та 14.11.2025 подала рапорт про звільнення (інших дій щодо залишення на службі не вчиняла), вказане свідчило, про те, що вона не виявила бажання продовжити службу в поліції. В результаті чого було видано наказ ГУНП в Житомирській області від 01.12.2025 № 711 о/с, яким за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, полковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції. При цьому, відповідач, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.11.2024 у справі № 520/19398/23, вказав, що у нього відсутній обов`язок пропонування поліцейському, посада якого скорочується, іншої посади.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу позивача та просив її задовольнити, апеляційну скаргу відповідача-залишити без задоволення. В свою чергу, представник відповідача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги позивача та просив задовольнити апеляційну скаргу відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 14.08.1998 проходила службу в органах внутрішніх справ на різних посадах, а з 02.04.2025 перебувала на посаді Заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Житомирського районного управління поліції № 2 ГУНП в Житомирській області.
Наказом Національної поліції України від 11 вересня 2025 року № 1063 "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції" скорочено посаду Заступника начальника управління поліції- начальника слідчого відділу Житомирського районного управління поліції № 2 ГУНП в Житомирській області та введено посаду Першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Житомирській області.
30.09.2025 ОСОБА_1 попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції відповідно до наказу Національної поліції України від 11.09.2025 № 1063 "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції" у зв`язку зі скороченням штату.
14.11.2025 до УКЗ ГУНП в Житомирській області надійшов рапорт від ОСОБА_1 з проханням звільнити її зі служби в поліції, але перед звільненням направити для проходження військово-лікарської (медичної) комісії та звільнити за результатами її проходження.
28.11.2025 ГУНП в Житомирській області позивачу запропоновано вакантні посади: заступника начальника сектору дізнання Житомирського районного Управління поліції ГУНП, заступника начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Житомирського районного Управління поліції № 1 ГУНП, заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП.
Від запропонованих посад позивач відмовилась, про що УКЗ ГУНП в Житомирській області складено акт №26 від 28.11.2025.
Наказом начальника ГУНП в Житомирській області від 01.12.2025 № 711 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів) з 01.12.2025 (далі - спірний наказ).
Позивач вказує, що мала намір продовжити проходження служби та надала згоду на призначення на посаду Першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу ЖРУП № 2 ГУНП в Житомирській області, у зв`язку з чим пройшла спеціальну перевірку для зайняття вказаної посади. Однак, відповідач протиправно не призначив її на дану посаду.
Вважаючи своє право на проходження публічної служби порушеним, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ про звільнення позивача прийнятий із порушенням вимог законодавства, без дотримання встановлених гарантій проходження служби та за відсутності правових підстав, а відтак підлягає скасуванню. 
При цьому, суд першої інстанції вважав необгрунтованою позовну вимогу про поновлення позивача на службі в поліції на посаді Першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Житомирській області, оскільки позивач не проходила службу на цій посаді і такий спосіб захисту буде суперечити приписам ст.235 КЗпП України.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 № 580-VIII (далі № 580-VIII).
За визначенням, наведеним у частині першій статті 1 вказаного Закону, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Ч.1 статті 59 Закону закріплено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
За правилами ч. 1 ст. 65 Закону № 580-VIII переміщення поліцейських здійснюється, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.
Правовими положеннями ч.1-3 статті 68 Закону № 580-VIII регламентовано, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.
Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства (ч.5 статті 68 Закону № 580-VIII).
Пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" обумовлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Положенням спеціального законодавства, у даному випадку - Закон України “Про Національну поліцію”, не врегульовано процедуру звільнення поліцейського, у зв`язку зі скороченням чисельності штату та дотримання трудових гарантій поліцейського, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
В силу статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України “Про зайнятість населення”, власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
З огляду на відсутність в Законі України "Про Національну поліцію" спеціальних положень, які регулюють порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, в даному випадку підлягають застосуванню загальні положення КЗпП України.
При цьому, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільняються не усі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені, при цьому до яких відсутня можливість застосування приписів статті 65 Закону України "Про Національну поліцію".
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.04.2023 у справі № 640/9980/20.
Також у цій постанові Верховний Суд вказав, що у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинно бути запропоновано іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів. Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування пункту частини першої статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Аналогічна правова позиція вже сформована Верховним Судом у постанові від 5 грудня 2018 року в справі №814/805/17.
Таким чином, Верховний Суд у справі № 640/9980/20 дійшов висновку, що законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.
Крім цього, у постановах від 06.05.2020 у справі №487/2191/17 та від 30.04.2020 у справі №520/6610/19 Верховний Суд вказав, що відповідно до вимог частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Отже, враховуючи вищезазначені обставини справи та висновки викладені Верховним Судом, необхідність запропонувати працівнику всіх наявних вакансій це не право, а обов`язок роботодавця, який законодавцем покладено на останнього.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.09.2025 ОСОБА_1 попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції відповідно до наказу Національної поліції України від 11.09.2025 № 1063 "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції" у зв`язку зі скороченням штату. Зазначене не заперечується сторонами.
Однак, про наявність вакантних посад позивача повідомлено лише 28.11.2025.
Разом з тим, позивачу не надавався перелік вакантних посад, а лише запропоновано посади заступника начальника сектору дізнання Житомирського районного Управління поліції ГУНП, заступника начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Житомирського районного Управління поліції № 1 ГУНП, заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП, від яких вона відмовилася, про що УКЗ ГУНП в Житомирській області складено акт №26 від 28.11.2025. 
Зазначені обставини сторонами не заперечуються .
В той же час, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача в тій частині, що позивач реалізувала своє право на відмову від працевлаштування на іншу посаду шляхом відмови від запропонованих посад, оскільки приписами статті 68 Закону № 580-VIII гарантована можливість працевлаштування поліцейського в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, у разі скорочення його посади. Необхідним елементом щодо призначення поліцейського на іншу посаду є його згода. Проте, надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливо без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, з врахуванням критеріїв, визначених приписами даної статті. Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №826/14973/16, від 17 квітня 2019 року у спразі №814/2380/16, від 25 квітня 2019 року у справі №814/76/17, від 17 липня 2019 року у справі №814/1893/16, від 22 квітня 2020 року у справі №814/2551/16, від 23 квітня 2020 року у справі №822/880/16, від 21 липня 2020 року у справі №814/139/17, від 16 жовтня 2020 року у справі №814/2440/16 від 26 травня 2020 року у справі №814/468/17.
Колегія суддів зазначає, що відсутність належних доказів щодо здійснення пропозиції відповідачем усіх наявних вакантних посад, з врахуванням критеріїв, вказаних вище, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення поліцейського, з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів.
Крім того, не надано переліку вакантних посад і на вимогу суду під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Верховний Суд України в постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 висловив правову позицію, згідно з якою власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював працівник, який вивільнюється.
Аналогічна правова позиція міститься також у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 806/1175/17, від 13 лютого 2020 року у справі №810/1564/17 та від 03 червня 2020 року № 808/685/16.
Судом першої інстанції підставно звернуто увагу і на ту обставину, що відповідачем вчинилися відповідні дії, спрямовані на вирішення питання про призначення позивача на посаду Першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Житомирській області.
Так, в матеріалах справи містяться копії листа Управління кадрового забезпечення ГУНП в Житомирській області №167618-2025 від 09.10.2025 про надання начальникові УГІ ГУНП в Житомирській області завдання на проведення опитування з використанням поліграфа щодо ОСОБА_1 ; завдання від 09.10.2025, в якому зазначено, що метою цього опитування є кадровий скринінг - кандидата на посаду Першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Житомирській області Сороки Людмили Миколаївни та заяви останньої про надання згоди на проведення опитування з використанням поліграфа від 15.10.2025 у зв`язку із призначенням на посаду.
Доказів щодо неможливості переведення позивача на посаду Першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції або про те, що позивач не виявила бажання для продовження служби на цій посаді, відповідач суду не надав. 
Стосовно посилання відповідача на те, що поданий 14.11.2025 до УКЗ ГУНП в Житомирській рапорт від ОСОБА_1 з проханням звільнити її зі служби в поліції, але перед звільненням направити для проходження військово-лікарської (медичної) комісії та звільнити за результатами її проходження, свідчить про небажання позивача продовжити службу в поліції через стан здоров`я, то колегія суддів вважає таке безпідставним, оскільки дана обставина могла бути врахована при вирішенні питання щодо надання переважного права при призначенні на посаду Першого заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Житомирській області, однак не має трактуватися на власний розсуд роботодавця, як така, що свідчить про небажання працювати на тій, чи іншій посаді. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний наказ винесено не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією, Законом України "Про Національну поліцію" та законодавством України про працю, а відтак підлягає скасуванню.
Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України “Про запобігання корупції” іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано приписи статті 235 КЗпП України та поновлено позивача на посаді, з якої її було незаконно звільнено.
Поновлення працівника на посаді, яку він не обіймав до звільнення, суперечить єдиному можливому способу захисту її порушеного права, який закріплений у частині першій статті 235 КЗпП України та спрямований на повернення сторін трудового спору (працівника і роботодавця) у положення, яке існувало на день звільнення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № П/9901/101/18, постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 824/424/16-а, від 13 березня 2019 року у справі № 826/751/16, від 07 липня 2020 року у справі № 811/952/15, від 06 грудня 2021 року у справі № 280/6512/20, від 27 жовтня 2021 року, у справі № 340/3563/20 від 03 квітня 2024 року у справі № 120/2525/20-а, у справі №520/19802/23 від 06 листопада 2024 року.
В свою чергу, частиною 2 ст.235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України “Про оплату праці” визначається за правилами, закріпленими у порядку.
Відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських від 06.04.2016 року №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Відповідно до інформації про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2025 року по 30 листопада 2025 року розмір грошового забезпечення позивача становить 41345,04 грн. у жовтні та 41346,70 у листопаді місяці. Отже середньоденний заробіток становить 1355,60 грн. (41345,04 грн.+41346,70 грн./61 день).
За таких підстав, на користь ОСОБА_1 належить виплатити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 161316,40 грн. (119х1355,60 грн.).
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.