УХВАЛА

02 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/2865/23 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Рогач Л. І.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства "Мр-Рент"
на рішення Господарського суду Львівської області від 23.04.2025 
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2026
у справі за позовом Львівської міської ради
до Приватного підприємства "Мр-Рент",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство "Казка 74",
про усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою та припинення права власності на будівлю,
ВСТАНОВИВ:
Львівська міська рада (далі - Львівська міськрада, позивач) звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства "Мр-Рент" (далі - ПП "Мр-Рент", відповідач, скаржник) про усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою та припинення права власності на будівлю.
Підставами позову Львівська міськрада зазначала факт самочинного будівництва об`єкта нерухомості на земельній ділянці комунальної власності і самочинне зайняття такої земельної ділянки.
Господарський суд Львівської області рішенням від 23.04.2025 позов задовольнив. Ухвалив ПП "Мр-Рент" усунути перешкоди у розпорядженні Львівською міськрадою спірною земельною ділянкою комунальної власності, а саме: звільнити зазначену земельну ділянку шляхом демонтажу (знесення) самовільно збудованої нежитлової будівлі; припинити право власності ПП "Мр-Рент" на спірну будівлю та скасувати державну реєстрацію права приватної власності ПП "Мр-Рент" на вказану нежитлову будівлю із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи. Відмовив у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що спірний об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом, оскільки зведений на земельній ділянці комунальної власності, не відведеній для цієї мети, без належних дозвільних документів та без прийняття об`єкта в експлуатацію.
Також суд першої інстанції зазначив, що реєстрація права власності на підставі рішення суду, яке не набрало законної сили та було згодом скасоване, не свідчить про законне набуття права власності на спірний об`єкт, а подальше відчуження спірного об`єкта іншим особам не змінило його статусу як самочинного будівництва та не усунуло порушення прав власника земельної ділянки.
Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність спірного об`єкта на земельній ділянці комунальної власності створює Львівській міськраді перешкоди у здійсненні прав користування та розпорядження земельною ділянкою, а тому заявлені вимоги про припинення права власності та скасування державної реєстрації є належним способом захисту.
Господарський суд Львівської області також відхилив доводи відповідача щодо спливу позовної давності, оскільки позов заявлено як негаторний, а порушення прав власника земельної ділянки має триваючий характер.
Західний апеляційний господарський суд постановою від 20.05.2026 скасував рішення Господарського суду Львівської області від 23.04.2025 у справі в частині вирішення спору про припинення права власності ПП "Мр-Рент" на спірну нежитлову будівлю та скасування державної реєстрації права приватної власності ПП "Мр-Рент" на вказану нежитлову будівлю із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи, прийняв у цій частині нове рішення, яким у позові відмовив.
У решті рішення Господарського суду Львівської області від 23.04.2025 суд апеляційної інстанції залишив без змін та змінив здійснений Господарським судом Львівської області розподіл судових витрат за подання позовної заяви.
До Верховного Суду від ПП "Мр-Рент" через підсистему "Електронний суд" надійшла касаційна скарга на рішення Господарського суду Львівської області від 23.04.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2026, у якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.
Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.
Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.
Щодо відомостей про учасників справи
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).
Господарський суд Львівської області ухвалою від 18.01.2024, електронна копія якої міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, залучив до участі у справі Приватне підприємство "Казка 74" (далі - ПП "Казка 74") як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Однак всупереч вимогам пункту 3 частини другої статті 290 ГПК України ПП "Мр-Рент" у касаційній скарзі не зазначило третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ПП "Казка 74". 
Щодо підстав та випадків касаційного оскарження судових рішень
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно із частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Отже, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень у випадках, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 ГПК України, касаційна скарга має містити: 
пункт 1 - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах; 
пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення; 
пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.
Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення. При цьому необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції є незаконною з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог статті 311 ГПК України є підставою для їх часткового скасування і ухвалення нового рішення.
ПП "Мр-Рент" вважає, зокрема, оскаржуване судове рішення необґрунтованим (в оскаржуваній частині), оскільки його ухвалено на підставі неповного та неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, а також неправильних висновків суду із порушенням норм як процесуального, так і матеріального права. 
Також скаржник висловлює свою незгоду з оцінкою судами попередніх інстанцій обраного способу захисту порушеного права у цій справі, початку перебігу позовної давності, добросовісності набувача спірного майна, вказує, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували самовільне зайняття земельної ділянки чи створення перешкод у її користуванні.
Водночас, зазначаючи наведене, ПП "Мр-Рент" більшою мірою викладає фактичні обставини справи, висловлює свою незгоду з оцінкою судами таких обставин, посилається на постанови Верховного Суду. Однак скаржник не зазначає підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав) із вказівкою на конкретні випадки касаційного оскарження, визначені у частині другій цієї статті, з їх обґрунтуванням відповідно до вказаних вище критеріїв.
Верховний Суд звертає увагу, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними й однозначними, такі вимоги мають узгоджуватися із підставами (підставою), на яких (якій) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав) (пункти 5- 6 частини другої статті 290 ГПК України). 
Також Верховний Суд зазначає, що з огляду на принцип диспозитивності виключно скаржником визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, і Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, оскільки вказане свідчитиме про порушення судом принципу змагальності сторін.
Правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на особу, яка подає касаційну скаргу.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що аргументи щодо невстановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та недослідження судами доказів у справі мають узгоджуватися з межами розгляду справи судом касаційної інстанції, що визначені у статті 300 ГПК України.
Щодо доказів сплати судового збору
За змістом пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно із частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені у Законі України "Про судовий збір".
Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (рік подання позовної заяви у справі № 914/2865/23) прожитковий мінімум для працездатних осіб із 01.01.2023 встановлено в розмірі 2684,00 грн.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду розмір ставки судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, від розміру оспорюваної суми.
Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Предметом позову у цій справі є дві вимоги немайнового характеру.
З урахуванням викладеного на час подання касаційної скарги у справі скаржник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 8588,80 грн (2684,00 грн Ч 2 Ч 200 % Ч 0,8).
Однак скаржник до касаційної скарги документів, що підтверджують сплату судового збору, не додав. 
Згідно із частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Отже, для усунення недоліків касаційної скарги скаржнику необхідно:
- зазначити відомості щодо усіх учасників справи № 914/2865/23 з дотриманням вимог пункту 3 частини другої статті 290 ГПК України;
- виконати вимоги частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України і узгодити доводи та вимоги касаційної скарги з підставами касаційного оскарження судових рішень у виключних випадках, встановлених частиною другою статті 287 ГПК України, чітко і однозначно зазначити відповідні випадки касаційного оскарження, визначені у конкретних пунктах частини другої статті 287 ГПК України, обґрунтувати їх з урахуванням вказаного у цій ухвалі;
- надати до Верховного Суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 8588,80 грн за подання цієї касаційної скарги, який має бути перерахований за такими реквізитами: 
отримувач коштів: ГУК у м. Києві / Печерс. р-н / 22030102;
код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;
банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);
номер рахунку отримувача (стандарт IBAN):
UA288999980313151207000026007;
код класифікації доходів бюджету: 22030102; 
найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055).
Суд звертає увагу скаржника на те, що обов`язковими реквізитами у призначенні платежу для ідентифікації скарги є, зокрема, номер справи, в межах якої подається відповідна скарга, та дата судового рішення, що оскаржується.
Реквізити рахунків для зарахування судового збору за подання касаційної скарги розміщено також на офіційному вебсайті Верховного Суду.
Суд також зазначає, що згідно з частиною першою статті 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. Однак до касаційної скарги не додано доказів, які підтверджували б надсилання копії касаційної скарги з додатками третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ПП "Казка 74" .
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Мр-Рент" на рішення Господарського суду Львівської області від 23.04.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2026 у справі № 914/2865/23 залишити без руху.
2. Встановити строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
3. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги з доданими документами направити іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 Господарського процесуального кодексу України та надати до Верховного Суду докази про таке направлення.
4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі № 914/2865/23 вважатиметься неподаною та буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Рогач