ОКРЕМА ДУМКА 
суддів М. В. Мазура, О. В. Кривенди, 
до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 16 квітня 2026 року

справа № 671/132/25
провадження № 14-22цс26
Вступ

1. Колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передала на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) питання щодо тлумачення частини 2 статті 46 Цивільного кодексу України (далі — ЦК), яка визначає правила оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом. 
2. У цій справі постало питання про те, чи розпочавсяперебіг передбаченого цією нормою строку, від якого залежить можливість оголошення померлим військовослужбовця, який у лютому 2024 року, виконуючи бойове завдання із захисту України в районі населеного пункту Білогорівка Луганської області, зник безвісти за обставин, які з високим ступенем вірогідності вказували на його загибель. Однак місце його ймовірної загибелі до сьогодні вважається територією, на якій тривають активні бойові дії.
3. Велика Палата не прийняла цю справу до розгляду, повернувши її до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 
Суть справи 

4. У січні 2025 року мати військовослужбовця звернулася до суду із заявою про оголошення її сина померлим. Заява була мотивована тим, що її син, командир 3- го відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Білогорівка Луганської області.
5. За матеріалами справи, військовослужбовець у складі підрозділу проводив оборонні дії з метою недопущення прориву противника. Під час відходу штурмових груп противник завдав ударів по цій позиції, зокрема із застосуванням дронів-камікадзе. Унаслідок прямого влучання дрона-камікадзе в позицію, на якій перебував військовослужбовець, він зник безвісти. Водночас через активні бойові дії, щільний вогонь противника та складну оперативну обстановку евакуація тіла була неможливою. 
6. Рішенням суду першої інстанції у задоволенні заяви було відмовлено. Апеляційний суд залишив це рішення без змін. Суди виходили з того, що селище Білогорівка Лисичанської міської територіальної громади Луганської області, урайоні якого військовослужбовець зник безвісти під час виконання бойового завдання, віднесене до території активних бойових дій, які не припинені. Тому, на думку судів, строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК, ще не розпочався, а звернення заявниці до суду є передчасним.
7. Колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судупередала справу на розгляд Великої Палати для конкретизації правового висновку, зробленого Великою Палатою у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24) щодо застосування частини другої статті 46 ЦК.
8. Зокрема, колегія суддів ставила питання про те, чи може суд у разі зміни статусу території з «території активних бойових дій» на «території можливих бойових дій» або «тимчасово окуповані території України», при встановленні підтверджених доказами обставин, які свідчать про смерть особи в певний час і за певних обставин на території ведення активних бойових дій, обраховувати шестимісячний строк від дня закінчення активних бойових дій, та оголосити вказану особу померлою, не зважаючи на те, що території залишаються тимчасово окупованими.
9. Велика Палата відмовила у прийнятті справи до розгляду. Серед іншого, вона виходила з того, що питання, поставлене колегією суддів, стосувалося випадку зміни статусу території з «території активних бойових дій» на «тимчасово окуповану територію», тоді як установлені судами обставини цієї справи свідчили про ймовірну загибель військовослужбовця саме на території триваючих активних бойових дій, яка не була тимчасово окупованою.
10. Крім того, Велика Палата зазначила, що аналіз відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень демонструє стале правозастосування положень частини другої статті 46 ЦК та висновку Великої Палати, висловленому в справі № 755/11021/22, відповідно до якого шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК, має відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі особи, у тому числі у разі зміни статусу території з «території активних бойових дій» на «території можливих бойових дій» або «тимчасово окуповані території України»
11. Таким чином Велика Палата виснувала, що колегія суддів не навела об`єктивних причин для відступу (конкретизації) від попереднього висновку у справі № 755/11021/22, а також не обґрунтувала, чому це питання не може бути вирішене відповідною палатою чи об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду.
Мотиви окремої думки 

12. Ми не погоджуємося з рішенням більшості повернути справу до Касаційного цивільного суду, оскільки вважаємо, що в цій справі існували підстави для уточнення висновку, викладеного у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22.
13. Нагадаємо, що ч. 2 ст. 46 ЦК сформульована наступним чином:
«Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців». 
14. Велика Палата у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зробила важливий крок у тлумаченні частини другої статті 46 ЦК. Вона відмежувала початок перебігу строку для оголошення фізичної особи померлою від припинення чи скасування воєнного стану, а також від закінчення воєнних дій на всій території України.
15. Зокрема, Велика Палата дійшла висновку, що “з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій” (наприклад, у разі ймовірної смерті особи внаслідок ракетного удару по Києву).
16. Цей висновок має важливе значення, оскільки дозволяє уникнути непропорційного обмеження прав родичів осіб, які зникли безвісти або ймовірно загинули внаслідок ракетних, артилерійських, авіаційних чи інших атак ворога на територіях України, де не ведуться активні бойові дії.
17. Водночас у цій же постанові Велика Палата зазначила наступне:
«81. Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
82. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі – Наказ № 309).

97. … не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
98. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом».
18. Отже, у постанові від 11 грудня 2024 року Велика Палата фактично пов`язала початок перебігу строку у випадку ймовірної загибелі особи на території активних бойових дій із моментом закінчення таких дій на відповідній території, що визначається за офіційними територіальними й часовими характеристиками у відповідному Переліку територій (наразі вони визначені у Наказі Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376). 
19. Такий підхід, за висновком Великої Палати, мав запобігти передчасному оголошенню особи померлою у ситуаціях, коли через триваючі активні бойові дії обставини її зникнення залишаються невизначеними. 
20. Ми погоджуємося з тим, що у справах про оголошення фізичної особи померлою суд має діяти обережно. Дійсно, сам факт зникнення особи в умовах активних бойових дій не завжди дає достатні підстави для висновку про її смерть. Особа може перебувати в полоні, бути незаконно утримуваною, втратити можливість зв`язку, бути переміщеною на іншу територію або з інших причин не мати змоги повідомити про своє місцеперебування.
21. Водночас, на наше переконання, використане законодавцем у частині другій статті 46 ЦК поняття «закінчення воєнних дій» не повинно автоматично ототожнюватися лише з моментом, коли певна територія офіційно перестає вважатися територією активних бойових дій. 
22. Частина друга статті 46 ЦК пов`язує початок перебігу строку з «днем закінчення воєнних дій». Водночас ця норма не визначає, про воєнні дії якого масштабу, характеру чи форми йдеться: воєнні дії на всій території держави, на певній адміністративній території, на окремій ділянці фронту, у межах конкретної операції, бою, штурму, оборони позиції або окремого удару.
23. Тому Велика Палата у постанові від 11 грудня 2024 року справедливо відмежувала поняття «закінчення воєнних дій» від закінчення воєнних дій на всій території України та пов`язала його з місцем або територією ймовірної загибелі особи. Водночас, на нашу думку, подальше ототожнення цього моменту виключно з офіційним закінченням активних бойових дій на відповідній території є надто вузьким підходом до тлумачення частини другої статті 46 ЦК. 
24. Сучасні умови ведення бойових дій свідчить про те, що навіть окремі бойові зіткнення, штурми, удари або ураження позицій, тощо, під час яких військовослужбовці Сил оборони України виконують завдання із захисту держави від збройної агресії, нерідко фіксуються на відео за допомогою, наприклад, безпілотних літальних апаратів, засобів спостереження, тепловізійної, оптичної або іншої техніки. У певних випадках такі матеріали можуть з достатньою точністю підтверджувати місце, час, характер бойової події, перебування особи на відповідній позиції та обставини, які з високим ступенем вірогідності вказують на її загибель.
25. Тому сам факт триваючих активних бойових дій на відповідній території не завжди означає, що обставини зникнення особи є настільки невизначеними, що унеможливлюють початок перебігу строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК, та зумовлюють необхідність очікувати зміни статусу цієї території.
26. Отже, формальний статус території може мати важливе значення, але він не обов`язково є єдиним критерієм для визначення моменту, з якого починається перебіг строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК. За наявності достатніх і переконливих доказів поняття «закінчення воєнних дій» може охоплювати завершення конкретної бойової події, у межах якої особа зникла безвісти і з якою пов`язується її ймовірна загибель. Такою подією, залежно від обставин справи, можуть бути окремий бій, штурм, оборона позиції, ракетний, артилерійський, авіаційний або інший удар, тощо. 
27. Такий підхід не означає автоматичного обчислення строку від дати втрати зв`язку з особою в усіх випадках, коли вона зникла в зоні активних бойових дій. Йдеться про гнучкий підхід, який залежатиме від обставин конкретної справи:якщо суд має достатні докази про конкретні воєнні дії, у межах яких особа з високим ступенем вірогідності загинула, то саме завершення цих конкретних воєнних дій може бути оцінене як момент, з якого починається перебіг строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК.
28. Ця гнучкість могла бути забезпечена досить простою логікою: чим менш визначеними (відомими) є обставини зникнення особи, тим більшими можуть бути масштаби воєнних дій, які мають «закінчитися». І навпаки: чим більш конкретними й переконливими є докази того, що особа зникла внаслідок певної бойової події, тим більше підстав вважати її тією «воєнною дією», закінчення якої вимагає ч. 2 ст. 46 ЦК.
29. Такий підхід зберігав би запобіжну функцію частини другої статті 46 ЦК, адже суд і надалі був би зобов`язаний ретельно перевіряти місце й час перебування особи, характер бойової події, зміст військових документів, повідомлення командування, дані розслідувань, показання свідків, можливість евакуації тіла, а також наявність або відсутність будь-яких відомостей про особу після відповідної події.
30. Водночас цей підхід не ставив би родину зниклого військовослужбовця у становище, коли сама лише тривалість активних бойових дій на певній території унеможливлює навіть початок перебігу строку для оголошення особи померлою на невизначений час. Інакше спеціальна норма частини другої статті 46 ЦК, яка має забезпечувати правову визначеність в умовах війни, у певних випадках фактично створюватиме протилежний результат.
31. Безперечно, ми хочемо, щоб території України, на яких сьогодні тривають активні бойові дії, якнайшвидше були звільнені від ворога. Однак досвід воєнних дій як з 2014 року, так і з 2022 року показує, що деякі місцевості можуть вважатися зоною “активних бойових дій” роками. І в таких ситуаціях, навіть за наявності досить переконливих даних, які свідчать про дуже високу вірогідність загибелі військовослужбовця, його рідні залишатимуться в стані правової невизначеності протягом всіх цих років без шансу отримати судове рішення про оголошення його померлим, оскільки строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК, навіть не почне свого перебігу. 
32. Саме ця справа демонструвала потребу в такому тлумаченні. За матеріалами справи, військовослужбовець зник безвісти не в результаті нез`ясованих обставин, а після конкретної бойової події — прямого влучання дрона-камікадзе по позиції, на якій він перебував. При цьому евакуація тіла була неможливою через активні бойові дії, щільний вогонь противника та складну оперативну обстановку.
33. Тому Велика Палата, зробивши у грудні 2024 року перший крок у забезпеченні правової справедливості для родин осіб, які зникли безвісти або ймовірно загинули внаслідок ракетних, артилерійських, авіаційних чи інших атак ворога на територіях України, де не ведуться активні бойові дії, у цій справі мала зробити наступний крок і поширити логіку свого попереднього висновку на випадки, коли особа зникає безвісти в зоні активних бойових дійза обставин, які з високим ступенем вірогідності свідчать про її загибель, і надати більш гнучке тлумачення поняття «закінчення воєнних дій» у розумінні частини другої статті 46 ЦК.
34. За цих обставин ми вважаємо, що справа мала бути прийнята до розгляду Великою Палатою. 
Судді Микола МАЗУР 
Олег КРИВЕНДА