Справа № 194/597/26
Номер провадження № 2/194/848/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року          м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Хоменка Д.Є., за участю секретаря судового засідання - Єрмолаєвої А. Г, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76) про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.
Позивач посилається на те, що під час роботи в небезпечних тяжких шкідливих умовах у вугільній промисловості у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з ним стався страховий випадок та він захворів на професійні захворювання. 
13.07.2021 року позивача було звільнено у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі. 
Відразу після звільнення з роботи позивач був вимушений постійно лікуватись, що пов`язано майже безперервними відвідуваннями лікарів, закладів охорони здоров`я, обстежень, здавань аналізів, стаціонарними лікуваннями, відстоювання в чергах, тощо. 
13.01.2022 року Медичним висновком лікарсько-експертної комісії з профпатології високоспеціалізованого закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» було зроблено висновок про захворювання позивача, після чого він був вимушений продовжувати лікування.
Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 лютого 2022 року, позивач отримав на виробництві професійне хронічне захворювання.
Висновком МСЕК від 15.03.2022 року йому первинно встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати працездатності з яких: 45% - вібраційна хвороба; 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - туговухість. Під час переогляду позивачу було встановлено повторно 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, зроблено висновок про умови та характер праці (протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно), рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування, визначено потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. 
Стан здоров`я позивача продовжує погіршуватися, оскільки роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де він працював, тим самим порушивши ст. 153 К3пП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 200000, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
21.04.2026 р. представник відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві на позов представник відповідача просить частково задовольнити позовні вимоги, стягнути 1 000, 00 грн. за кожен відсоток втрати працездатності які виплачувати позивачеві ануїтетними щомісячними платежами протягом трьох місяців.
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02.04.2026 р. було відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст.237-1 КЗпП України.
Вивчивши матеріали справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідно до трудової книжки, позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 1994 р. та 13.07.2021 р. був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я ч. 2 ст. 40 КЗпП України. ( а.с. 7-10) 
Судом досліджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11.02.2022 року. Із зазначеного акту вбачається, що позивач протягом тривалого часу виконував трудові обов`язки в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, характерних для відповідного виробництва. Акт містить відомості щодо професії позивача, періодів його роботи, характеру виконуваних робіт, умов праці, а також дані про наявність та рівень впливу шкідливих виробничих факторів на робочому місці. ( а.с.11-12)
Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форма П-4, встановлено, що ОСОБА_1 встановлено остаточний діагноз 13.01.2022 р., а саме:
1.Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня.
2.Вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації: синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії та полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, стійким больовим та м?язово-тонічним компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; 
3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією ОСОБА_2 і Н.І. Пономарьової . Захворювання професійні.
Судом досліджено виписку з акта огляду МСЕК від 15.03.2022 р. Серія 12 ААА № 120831, за результатами первинного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності позивачу ОСОБА_1 та зазначено ступінь втрати непрацездатності 60 відсотків у зв`язку з професійним захворюванням, повторний переогляд 15.03.2023 р. ( а.с. 13)
Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 09.03.2023 р. серії 12 ААА № 128569, складеною на підставі акта огляду медико-соціальної експертної комісії (МСЕК), позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено втрату професійної працездатності 60 відсотків у зв`язку з професійним захворюванням, безстроково ( а.с. 14). 
Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.
Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Відповідно до ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. При використанні праці домашніх працівників створення належних, безпечних і здорових умов праці покладається на сторони трудового договору. Домашній працівник має право відмовитися від виконання важких робіт, робіт із шкідливими чи небезпечними умовами праці.
Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.
Роботодавець повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників.
Статтею 158 КЗпП України встановлено, що роботодавець зобов`язаний вживати заходів для полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження сучасних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, кращого досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості і загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.
Роботодавець зобов`язаний вживати заходів для забезпечення безпеки і захисту фізичного та психічного здоров`я працівників, здійснювати профілактику ризиків та напруги на робочому місці, проводити інформаційні, навчальні та організаційні заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню).
Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Згідно ст.1 Гірничого закону України, шахта - це гірниче підприємство з видобування корисних копалин (вугілля, солей тощо) підземним способом. 
Праця шахтарів супроводжується великим ризиком і характеризується низкою особливостей. Оскільки зсуви порід і обвали лишаються частим явищем, відбивання, відкачування, транспортування руди по штреках і штольнях, а також кріпильні роботи пов`язані з небезпекою для здоров`я. Основними виробничими шкідливостями, які характеризують умови праці шахтарів, є несприятливі метеорологічні умови, пил і токсичні гази, шум і вібрація, недостатнє освітлення.
Тобто, робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників.
Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.
Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», а тому наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, для відшкодування моральної шкоди.
Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) від 11.02.2022 р форма П-4, фактично не передбачено вини роботодавця у заподіянні шкоди, хоча встановлено існування шкідливих умов праці, у виді тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого(пил, маса вантажу, рівень шуму, температура повітря та вологість), що були причиною виникнення професійного захворювання.
Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови в позові ОСОБА_1 до роботодавця, оскільки, як це випливає з аналізу норм частини 2 статті 153, статті173, частини 1 статті 237-1 Кодексу законів про працю України, до числа умов виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди відносяться наявність моральних страждань працівника або втрати нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника вживати додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, вина роботодавця не є умовою настання такого виду юридичної відповідальності.
Крім того, суд вважає, що під час розгляду справи встановлено, що моральну шкоду позивачу заподіяно з вини відповідача внаслідок виконання ним трудових обов`язків в небезпечних та шкідливих умовах праці.
Суд критично оцінює доводи відповідача з огляду на таке.
Відсутність окремих доказів, які б підтверджували моральні переживання позивача, сама по собі не виключає права на відшкодування моральної шкоди, якщо факт ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків та настання стійкої втрати професійної працездатності підтверджений належними доказами. 
Крім того, суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача про відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю наявності у позивача моральної шкоди, та відсутністю будь-яких доказів наявності у позивача моральних страждань, оскільки у п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.02.2022 року, визначено, що підставою для встановлення позивачу професійного захворювання стала робоча поза з вимушеними нахилами тулуба, перебування у незручній робочій позі, пил, шум.
Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача за вищевказаний період роботи - відповідачем не надано.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що отримання позивачем, під час виконання ним професійних обов`язків на підприємствах відповідача, ушкодження здоров`я, за наслідком якого виникла втрата професійної працездатності, відбулось у зв`язку з незабезпеченням належних та безпечних умов праці з боку роботодавця, внаслідок чого позивачу було спричинено моральні страждання у вигляді фізичних та душевних страждань, тому така моральна шкода має відшкодовуватись за рахунок роботодавця, яким є відповідач по справі.
Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25.05.2001 року)(далі за текстом також – Пленум) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди є Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.02.2022 року, виписка з акту огляду МСЕК, довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності.
Щодо клопотання представника відповідача у відзиві на позов про виплату відшкодування ануїтетними щомісячними платежами протягом 3 місяців у разі часткового задоволення рішення. Відповідно до положень статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником.
Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.
Саме такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 2-54/08.
Представником відповідача не надано доказів того, що матеріальні збитки підприємства у зв`язку з воєнними діями настільки великі, що роблять неможливим виконання рішення суду. Судом визначено розмір моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, яка підлягає стягненню на користь позивача. За змістом заявлених позовних вимог позивач просить відшкодувати завдану йому моральну шкоду шляхом здійснення одноразового платежу. Безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси позивача та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.
Тому клопотання відповідача не підлягає задоволенню.
Крім того, суд визнаючи заподіяння позивачу моральної шкоди бере до уваги рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004, в якому зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я, тощо.
На основі аналізу приведених вище доказів, суд вважає, що вина відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров`я є доведеною, що є підставою для задоволення позову.
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 200000, 00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована та є завищеною.
Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров`я, ступінь втрати ним професійної працездатності, судової практики у даній категорії спорів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 60 000, 00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.
Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, а також не надав підтвердження спричинення йому моральної шкоди внаслідок шкідливих умов праці не заслуговують на увагу, так як в п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
Водночас згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Визначена судом сума моральної шкоди 60 000 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2025 року (8 647, 00 грн.), тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою немайнового характеру та від сплати судового збору звільнений на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог(60 000грн.*100/200000, 00грн.=30%, 30%*1331, 20грн.=399, 36грн.), тобто в сумі 399 грн. 36 коп.
Керуючись ст.ст.263-265, 273 ЦПК, на підставі ст.ст.173, 237-1 КЗпП України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду внаслідок отримання професійного захворювання в сумі 60000 грн. (шістдесят тисяч гривень) 00 копійок з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 399 грн. 36 коп.(триста дев`яносто дев`ять) гривні 36 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП:  НОМЕР_1 ;
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», 51400 Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Соборна, будинок 76, ЄДРПОУ 00178353.

Суддя    Хоменко Д.Є.