ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2026 р. Справа№ 910/10420/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко О.В.
суддів: Гончарова С.А. 
Сибіги О.М. 

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 13.05.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 (повний текст рішення складено та підписано 29.01.2026) та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 (повний текст додаткового рішення складено 10.02.2026)
у справі № 910/10420/25 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс»
до Акціонерного товариства «Гарантований покупець»
про стягнення 10 589 818,05 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» (далі – позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Гарантований покупець» (в минулому Державне підприємство «Гарантований покупець») (далі – відповідач, Підприємство) про стягнення заборгованості в сумі 7 635 084,44 грн, 3% річних в сумі 661 061,88 грн та інфляційних втрат в сумі 2 293 671,13 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №15325/07 від 17.07.20218 в частині своєчасності оплати поставленої у лютому – липні 2022 року електричної енергії. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 позов задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» заборгованість у сумі 7 635 084,44 грн, 3% річних у сумі 660 845,01 грн, інфляційні втрати в сумі 2 275 468,01 грн та судовий збір у розмірі 126 856,77 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної оплати вартості відпущеної електроенергії у період лютий – липень 2022 року за договором №15325/07 від 17.07.20218. 
Враховуючи прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими у розмірі перерахованому судом.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 стягнуто з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 29 947,82 грн.
Частково задовольняючи заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахувавши заперечення відповідача, принципи співмірності та розумності судових витрат, обсяг доказів, що підлягали вивченню та аналізу, а також те, що дана справи не є складною, дійшов висновку, що обґрунтованими є витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн, а тому враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягнув з відповідача на користь позивача 29 947,82 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Гарантований покупець» звернулося 18.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд» 18.02.2026, у якій просив суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 у справі №910/10420/25 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви повністю. Просив також скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення з АТ «Гарантований покупець» витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 у справі №910/10420/25 прийняте з порушенням норм процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Скаржник зазначає, про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин наказу Міністерства енергетики України від 15.06.2022 №206 при вирішенні питання розміру коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергію у спірний період. 
Апелянт також наголошує на тому, що останній має право на зменшення рівня розрахунків, відповідно до пп. 12 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, враховуючи наяву у Товариства перед Підприємством заборгованість по неоплаченій частці відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилень у розмірі 32 496,44 грн.
Апелянт зазначає, що право на зменшення рівня розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом є оперативно-господарською санкцією, яка застосовується у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику.
Судом першої інстанції не взято до уваги наявну заборгованість НЕК «Укренерго» перед Підприємством, а також те, що відповідно до п. 11.4 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 обов`язок відповідача щодо оплати 100 % вартості електричної енергії виникає після 100% оплати НЕК «Укренерго» послуг перед Підприємством.
Також апелянт, не погоджується з розміром 3% річних та інфляційних втрат, який розрахований позивачем.
Судом першої інстанції при розгляді заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не враховано доводи відповідача про те, що дана справа є типовою для сторін, у провадженні господарських судів наявно декілька справ між тими ж сторонами, підготовка позовної заяви не потребує додаткового збору доказів, так як усі документи наявні у позивача. 
При розгляді подібних справ, представництво інтересів позивачів, у яких здійснювалося тим же адвокатським об`єднаннями як і у даній справі, судами було стягнуто з АТ «Гарантований покупець» витрати на адвоката у розмірі 3 659,72 грн, 20 000,00 грн, 8 182,65 грн, що є меншим ніж сума яка задоволена у даній справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/10420/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя – Тищенко О.В. судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 відмовлено Акціонерному товариству «Гарантований покупець» у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 у справі №910/10420/25, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 у справі №910/10420/25 залишено без руху, запропоновано апелянту усунути недоліки, а саме надати докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 190 285,15 грн. 
04.03.2026 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Гарантований покупець» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого долучено докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 у справі №910/10420/25. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, заперечення на відзив. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Розгляд справи №910/10420/25 призначено на 15.04.2026. Витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10420/25.
12.03.2026 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, сформований 11.03.2026, у якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 – залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначив, що загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за період лютий-липень 2022 року складає 7 635 084,44 грн та підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії за вказаний період.
Позивач звертає увагу на те, що право відповідача на зменшення рівня розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилень, не є автоматичним, отже потребує зі сторони відповідача вчинення певних дій, зокрема надіслання заяви про зарахування однорідних вимог, підписання додаткової угоди, тощо, оскільки відповідачем необхідно зазначити які суми, за які періоди та по яких актах будуть зменшені.
Твердження скаржника про те, що Підприємство здійснює розрахунки з врахуванням положень наказів Міністерства енергетики України «Про розрахунки на ринку електричної енергії» від 28.03.2022 №140 та «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом» від 15.06.2022 №206, що забезпечують формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, є безпідставними, оскільки за висновком Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 21.06.2024 у справі №910/4439/23, вказані накази не змінюють обов`язок АТ «Гарантований покупець» здійснити остаточний розрахунок з продавцем за «зеленим» тарифом із забезпечення 100% оплати відпущеної електричної енергії відповідно до умов договору та Порядку №641.
Апелянтом не надало доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про наявність підстав зменшити розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню, як заявлено в його запереченнях.
Твердження відповідача про невідповідність потраченого адвокатом часу на підготовку та ведення справи у суді першої інстанції є необґрунтованими, оскільки не містять аналізу та спростування часу витраченого загалом на представництво інтересів клієнта.
16.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10420/25.
У судовому засіданні 15.04.2026 у розгляді справи оголошено перерву на 13.05.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2026 замінено відповідача Державне підприємство «Гарантований покупець» на його правонаступника Акціонерне товариство «Гарантований покупець».
У судове засідання 13.05.2026 з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Додаткове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північним апеляційним господарським судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 17.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» (ВАД) та державне підприємство «Енергоринок» (ДПЕ) уклали договір №15325/07, відповідно до умов якого ВАД продає, а ДПЕ купує електроенергію, вироблену ВАД, та сплачує за неї.
В подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод, зокрема №88/01 від 30.06.2019, №961/01/20 від 31.03.2020, №471/01/21 від 11.02.2021, №851/07/24 від 26.01.2024, №8975/07/24 від 31.12.2024.
Так, 30.06.2019 між Державним підприємством «Енергоринок», Акціонерним товариством «Гарантований покупець» (в минулому Державним підприємством «Гарантований покупець») (далі – гарантований покупець за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» (виробник за «зеленим» тарифом) укладено додаткову угоду №88/01, в преамбулі якої визначено, що з метою реалізації вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» в частині правонаступництва гарантованого покупця за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом між ДПЕ та виробником електричної енергії, укладено цю додаткову угоду про зміну сторони зобов`язання договору про купівлю-продаж електричної енергії між ДПЕ та суб`єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії №15325/07 від 17.07.2018 та приведення такого договору у відповідність до Типового договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 26.04.2019 №641.
Відповідно п. п. 1, 2 Додаткової угоди № 88/01 сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова «Державне підприємство «Енергоринок», що діє на підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії від 18.01.2012 № 579645 та має статус платника податку на прибуток на загальних умовах» замінити на слова «Державне підприємство «Гарантований Покупець», що діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності зі здійснення функції гарантованого покупця.
Сторони дійшли згоди статті 1-10 договору замінити статтями 1-8 в новій редакції.
Таким чином, на підставі додаткової угоди № 88/01 відбулась заміна покупця виробленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» електроенергії, а умови договору викладено у новій редакції, з метою приведення його змісту у відповідність з Типовим договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії, затвердженим постановою НКРЕКП №641 від 26.04.2019.
31.03.2020 між Акціонерним товариством «Гарантований Покупець» (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» (продавець за «зеленим» тарифом) було укладено додаткову угоду № 961/01/20 до договору №15325/07 від 17.07.2018, у якій сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова «виробник за «зеленим» тарифом» замінити словами «продавець за «зеленим» тарифом» та статті 1-7 договору викласти в новій редакції.
Відповідно до умов 1.1. договору в редакції додаткової угоди № 961/01/20 від 31.03.2020 продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі – Порядок № 641) або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804 (надалі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).
Пунктом 1.2 договору в редакції додаткової угоди №471/01/21 від 11.02.2021 передбачено, що за цим договором гарантований покупець зобов`язується надавати, а продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується отримувати частку відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку №641 або Порядок продажу електричної енергії споживачами.
Відповідно до пункту 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 961/01/20 від 31.03.2020 сторони визнають свої зобов`язання згідно з законами України «Про ринок електричної енергії», «Про альтернативні джерела енергії», Порядком № 641, Порядком продажу електричної енергії споживачами, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, Правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 308, та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього договору.
У п. 2.2. договору в редакції додаткової угоди № 961/01/20 від 31.03.2020 визначено, що купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється за умови членства продавця за «зеленим» тарифом в балансуючій групі гарантованого покупця.
Продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць продавця за «зеленим» тарифом за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу (п. 2.3. договору в редакції додаткової угоди № 961/01/20 від 31.03.2020).
Умовами п. п. 2.4., 2.5 договору в редакції додаткової угоди № 961/01/20 від 31.03.2020, сторони погодили, що продавець за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку № 641, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені Регулятором, у національній валюті України.
Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці визначається відповідно до глави 10 Порядку № 641 або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.
Відповідно до п. п. 3.1.-3.2. договору в редакції додаткової угоди № 961/01/20 від 31.03.2020 обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку № 641 або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку № 641 або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами.
Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.
Оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюються згідно з главою 10 Порядку №641 або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами (п. 3.3. договору, в редакції додаткової угоди № 471/01/21 від 11.02.2021).
Відповідно до пункту 4.1 договору в редакції додаткової угоди № 961/01/20 від 31.03.2020 продавець за «зеленим» тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього договору.
Пунктом 4.5 договору в редакції додаткових угод № 961/01/20 від 31.03.2020 та №471/01/21 від 11.02.2021 визначено, що гарантований покупець зобов`язаний: купувати у продавця за «зелений» тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб; у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у продавця за «зеленим» тарифом електричну енергію; розраховувати розмір частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії продавця за «зелений» тарифом відповідно до глави 9 Порядку №641.
Якщо продавцем за «зеленим» тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії та Регулятором уже встановлено йому «зелений» тариф і продавець за «зеленим» тарифом має укладений з оператором системи передачі договір про врегулювання небалансів, цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії «зеленого» тарифу (до 01 січня 2030 року) (пункт 7.4 договору в редакції додаткової угоди № 961/01/20 від 31.03.2020).
26.01.2024 набули чинності зміни до Порядку №641, які змінили порядок регулювання правовідносин між сторонами. 
У зв`язку з цим додатковою угодою №851/07/24 від 26.01.2024 положення договору були приведені у відповідність до положень Порядку №641 у новій редакції. 
Як вбачається з матеріалів та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору № 15325/07 від 17.07.2018 у період лютий-липень 2022 року позивачем продано, а відповідач придбано електричну енергію за «зеленим» тарифом на загальну суму 15 350 197,51 грн, а саме:
- у лютому 2022 року на суму 3 036 706,76 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 28.02.2022; 
- у березні 2022 року на суму 3 198 008,12 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2022;
- у квітні 2022 року на суму 2 926 985,69 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 30.04.2022; 
- у травні 2022 року на суму 3 005 377,41 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.05.2022; 
- у червні 2022 року на суму 1 894 471,46 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 30.06.2022; 
- у липні 2022 року на загальну суму 1 288 648,07 грн, що підтверджується актом купівлі-продажу електроенергії від 31.07.2022 на суму 1 280 263,35 грн та актом коригування від 16.05.2024 на суму 8 384,72 грн. 
На виконання умов договору №15325/07 відповідачем було здійснено оплату поставленої у спірний період електроенергії на загальну суму 7 715 113,07 грн, а саме:
- за придбану у лютому 2022 року електричну енергію на загальну суму 2 820 027,90 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №207072 від 15.02.2022 на суму 995 003,51, №211774_2O01W/137 від 24.02.2022 на суму 1 122 227,63 грн, №226000 від 08.06.2022 на суму 702 796,76 грн; 
- за придбану у березні 2022 року електричну енергію на загальну суму 1 050 029,56 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №215695 від 29.03.2022 на суму 658 265,50 грн, №217507 від 07.04.2022 на суму 391 764,06 грн; 
- за придбану у квітні 2022 року електричну енергію на загальну суму 1 444 921,51 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №218450 від 15.04.2022 на суму 352 008,56 грн, №219368 від 25.04.2022 на суму 323 291,00 грн, №221138 від 06.05.2022 на суму 274 655,35 грн, №06/06/2023298735_00000/9 від 06.06.2023 на суму 494 966,60 грн; 
- за придбану у травні 2022 року електричну енергію на загальну суму 989 677,07 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №222199 від 16.05.2022 на суму 284 858,22 грн, №223263 від 25.05.2022 на суму 341 839,02 грн, №225208 від 07.06.2022 на суму 362 979,83 грн;
- за придбану у червні 2022 року електричну енергію на загальну суму 767 098,13 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №226696_6F01S/304 від 15.06.2022 на суму 286 837,07 грн, №228653_6R079/161 від 27.06.2022 на суму 188 471,06 грн, №229586 від 30.06.2022 на суму 113 251,06 грн, №236240 від 29.07.2022 на суму 109 766,93 грн, №242066 від 25.08.2022 на суму 68 772,01 грн;
- за придбану у липні 2022 року електричну енергію на загальну суму 643 358,90 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: №233152 від 14.07.2022 на суму 166 169,69 грн, №234162 від 25.07.2022 на суму 213 996,71 грн, №237206 від 29.07.2022 на суму 263 192,50 грн. 
Як зазначає позивачу у позовній заяві, відповідач неналежним чином виконував зобов`язання з оплати за придбану електричну енергію за договором № 15325/07 від 17.07.2018, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 7 635 084,44 грн.
Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2 293 671,73 грн інфляційних втрат та 661 061,88 грн 3% річних.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи як окремо так і в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат з прийняттям в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за розрахунком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини щодо стягнення боргу за куплену електричну енергію та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань, регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та Господарського кодексу України (далі – ГК України) чинного на час виникнення правовідносин, Закону України «Про ринок електричної енергії» та відповідними підзаконними нормативними актами.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Колегія суддів зазначає, що правовідносини, які склались між сторонами в ході виконання договору № 15325/07 від 17.07.2018, за правовою природою є договором купівлі-продажу енергетичної енергії, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 ЦК України, §3 глави 30 ГК України та Закону України «Про ринок електричної енергії».
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (частина 1 статті 691 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
У пункті 18 частини 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом.
Згідно з частиною 1 статті 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі. 
Відповідно до частини 2 статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» (у редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм "зеленим" тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування "зеленого" тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими споживачами.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом раніше, за умовами пункту 3.3 договору в редакції додаткової угоди №471/01/21 від 11.02.2021 оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюються згідно з главою 10 Порядку №641 або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.
Пунктом 10.1 Порядку №641 (у редакції чинній станом на момент виникнення заборгованості) встановлено, що до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку (АКО), підписаної кваліфікованим електронним підписом (КЕП), за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцю із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Відповідно до пункту 10.2. Порядку №641, з урахуванням положень глав 7 та 8 цього Порядку, гарантований покупець протягом двох робочих днів з дня отримання сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії від адміністратора комерційного обліку здійснює розрахунок вартості електричної енергії, за яку здійснюється оплата продавцю за розрахунковий місяць, та направляє йому акт купівлі-продажу в електронному вигляді, підписаний зі своєї сторони КЕП уповноваженої особи, на електронну адресу.
Пунктом 10.3 Порядку №641 закріплено, що після отримання від гарантованого покупця на електронну адресу акта купівлі-продажу продавець надає у триденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу гарантованому покупцю два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони.
Гарантований покупець у п`ятиденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу підписує їх зі своєї сторони та надсилає продавцю один примірник поштою. У разі наявності у продавця зауважень до акта купівлі-продажу, наданого покупцем, продавець письмово повідомляє про це гарантованого покупця.
За наявності зауважень до акта купівлі-продажу та/або ненадання продавцем акта купівлі-продажу, підписаного зі своєї сторони, остаточний розрахунок за відпущену продавцем електричну енергію здійснюється в розмірі, визначеному в наданому гарантованим покупцем акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням сплачених коштів після врегулювання розбіжностей.
Відповідно до пункту 10.4 Порядку №641 після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
Отже, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду сторони, керуючись принципом свободи договору, визначили із вказівкою на подію, яка має неминуче настати, а саме: затвердження вартості послуги НКРЕКП з посиланням на пункт 10.4 Порядку №641.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.04.2023 у справі №910/15867/21, та в постанові від 21.06.2024 у справі №910/4439/23 вказала, що з огляду на положення статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії», статті 530 Цивільного кодексу України, пункту 10.4. Порядку, умови спірного договору, грошове зобов`язання відповідача за розрахунком вартості придбаної у позивача електричної енергії за заявлені у позові періоди мало бути виконано після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів із дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
Судом встановлено, що постановою від 09.09.2022 №1117 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор) (далі – НКРЕКП) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої АТ «Гарантований покупець» у січні - травні, липні, жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року (Постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 12.09.2022).
Постановою НКРЕКП від 20.09.2022 №1190 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої АТ «Гарантований покупець» у липні 2022 року (Постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 21.09.2022).
З огляду на вищенаведені правові норми, розрахунки за електричну енергію, відпущену у лютому - липні 2022 року, мали здійснюватися у порядку та строки, встановлені п. 10.4 Порядку №641 (відповідач зобов`язаний здійснити оплату за придбану ним електричну енергію в обсязі 100% протягом 3 робочих днів з моменту оприлюднення розміру вартості послуг та отримання акту).
Таким чином, відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за придбану електричну енергію: за лютий – червень 2022 року в строк до 15.09.2022 включно, за липень 2022 року в строк до 26.09.2022 включно.
Враховуючи зазначене, строк заборгованості з оплати за електричну енергію, придбану відповідачем у лютому-червні 2022 року розпочинається з 16.09.2022; у липні 2022 року – з 27.09.2022.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи, станом на дату подання цього позову строк виконання зобов`язань відповідача перед позивачем зі 100% оплати за придбану електричну енергію лютий - липень 2022 року є таким, що настав як у розумінні умов укладеного договору, так і статей 526, 530 ЦК України та пункту 10.4. Порядку №641. 
Колегією суддів встановлено, що станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, у відповідача наявна заборгованість за куплену у позивача електроенергію за період лютий-липень 2022 року у розмірі 7 635 084,44 грн, (15 350 197,51 грн – 7 715 113,07 грн).
Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вказаної заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення основного боргу.
Посилання скаржника на відсутність прострочення виконання зобов`язання, з огляду на необхідність врахування при вирішенні спору наказів Міністерства енергетики України №140 від 28.03.2022 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та №206 від 15.06.2022 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом», тобто спеціального нормативного врегулювання розрахунків з виробниками електричної енергії за «зеленим» тарифом, в тому числі й з позивачем, на період дії воєнного стану в Україні, відхиляються судом апеляційної інстанції, як підстава для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.
Так, метою наказів №140 та №206 визначено забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам та уникнення ризиків призупинення діяльності виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії в умовах воєнного стану.
Міністерство енергетики України змінило відсоткове співвідношення розподілу коштів між виробниками за «зеленим» тарифом з метою збереження можливості для всіх виробників здійснювати виробництво електричної енергії з альтернативних джерел. Обов`язок розподілу було покладено на АТ «Гарантований покупець» у залежності від коштів, що наявні на його поточному рахунку, та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.
У свою чергу, правову оцінку змісту вказаних наказів надала Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/4439/23, яка у постанові від 21.06.2024 дійшла висновку, що наказ Міністерства енергетики України від 15.06.2022 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом» №206, як і попередній наказ Міністерства енергетики України від 28.03.2022 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» №140 ніяким чином не обмежує право позивача, як виробника електричної енергії за «зеленим» тарифом, на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами в справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку №641.
Об`єднана палата погодилась з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.03.2024 у справі №910/6185/23, від 11.04.2024 у справі №910/9100/22 щодо застосування положень частини 8 статті 16 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 10.4. Порядку №641, Наказу №206, згідно з якими положення Наказу №206 не змінюють і не припиняють обов`язок АТ «Гарантований покупець» здійснити своєчасний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства та Порядку №641.
Також, об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для тлумачення норм Наказу №206 як такого, що змінює чи припиняє обов`язок АТ «Гарантований покупець» здійснити своєчасний розрахунок відповідно до чинного законодавства, Порядку № 641 та укладеного між сторонами договору.
Одночасно, колегія суддів звертає увагу на те, що Міністерство енергетики Наказом №136 від 01.04.2024 скасувало дію Наказу №206 від 15.06.2022, яким встановлювались для АТ «Гарантований покупець» мінімальні відсотки виплат виробникам електроенергії з ВДЕ (відновлювальні джерела електроенергії) вартості отриманої електроенергії.
Отже, наразі відсутні будь-які законодавчі обмеження щодо розміру виплат, які передбачені пунктом 10.1 Порядку №641. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 15.04.2025 у справі №910/1418/23.
З огляду на викладене, колегія суддів вказує на наявність у відповідача обов`язку з повного виконання грошового зобов`язання - оплати у розмірі 100% вартості за поставлену електричну енергію за «зеленим» тарифом у період дії воєнного стану та Наказів №140 та №206.
Доводи апелянта про те, що за існуючого алгоритму розрахунків, обов`язок відповідача щодо оплати 100% вартості електричної енергії обумовлений 100% оплатою ОСП (НЕК «Укренерго») послуг перед Підприємством у відповідному розрахунковому періоді, відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на таке.
Як зазначає апелянт, при здійсненні розрахунку щодо оплати 100% вартості відпущеної продавцям за «зеленим» тарифом електричної енергії відносно кожного попереднього розрахункового періоду Підприємством враховується: 1) сума сплачених такому продавцю за «зеленим» тарифом авансових платежів, 2) сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від НЕК «Укренерго» відповідно до договору №0414-09051/52/011 про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Зі змісту відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги вбачається, що заборгованість НЕК «Укренерго» перед Підприємством за договором №0414-09051/52/011 становить 13 325 122 748,74 грн, станом на 30.05.2025.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ані договором №15325/07 від 17.07.2018, ані Порядком №641, ані приписи ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» не містить положень про те, що у випадку неотримання коштів гарантованим покупцем від ОСП, строк виконання остаточного розрахунку відповідача з продавцем за «зеленим» тарифом не настає чи відкладається на строк до моменту надходження коштів, тобто є відкладальною умовою в силу приписів частини 1 статті 212 ЦК України. 
Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. 
Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Частиною першою статті 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відтак, колегія суддів зазначає, що невиконання НЕК «Укренерго» умов договору №0414-09051/52/01 перед відповідачем не звільняє останнього від обов`язку щодо здійснення оплати за відпущену позивачем електричну енергію відповідно до умов договору №15325/07 від 17.07.2018.
Стосовно посилань відповідача на наявну у позивача заборгованість за послуги з відшкодування частки вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця та з відшкодування вартості відхилення у загальному розмірі 32 496,44 грн, які на переконання скаржника, є підставою для зменшення суми заборгованості, колегія суддів зазначає таке.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.04.2024 №652, абзац третій підпункту 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» викладено у такій редакції: «Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення».
Водночас, колегія суддів зауважує, що дані положення не звільняють відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за відповідними договорами.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази внесення сторонами змін до договору в частині встановлення порядку проведення відповідних розрахунків за період 2022 року, а тому господарсько-правові відносини його учасників регулюються договором у схваленій раніше сторонами редакції. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача з вимогами погасити заборгованість за актами приймання-передачі послуги з відшкодування вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи на відповідну суму.
У даному контексті колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що норма абзацу 3 підпункту 13 пункту 1 Постанови № 332, якою відповідачеві надано право зменшити рівень розрахунків із продавцем електричної енергії за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення може бути застосована у позапроцесуальному порядку, зокрема, шляхом укладення відповідного правочину, в результаті якого відбулося б зарахування зустрічних однорідних вимог із зазначенням періоду за який таке зарахування здійснено, відповідно у позивача були б відсутні підстави для заявлення позову за такі періоди.
Матеріали справи також не містять актів зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно підстав для зменшення розміру боргу на вказану відповідачем в апеляційній скарзі суму, колегія суддів не вбачає.
При цьому, у разі наявності у позивача заборгованості перед відповідачем, останній не був позбавлений можливості заявити відповідні вимоги в межах даної справи шляхом пред`явлення зустрічного позову. Однак, відповідач таким процесуальним правом не скористався.
Таким чином, відсутні підстави для зменшення або зміни розміру заявлених у цій справі позовних вимог у частині спірної суми основного боргу.
У контексті посилання відповідача підпункт 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 колегія зазначає, що законодавець наділив відповідача, саме, правом на зменшення рівня розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом, для реалізації якого відповідач мав вчинити певні дії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.09.2025 у справі № 910/5971/24.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що право відповідача на зменшення рівня розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення є оперативно-господарською санкцією, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України, чинного на момент прийняття постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332, передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з частиною 1 статті 217 цього Кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до частин 1 - 2 статті 235 Господарського кодексу України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.
Перелік видів оперативно - господарських санкцій встановлений у частині 1 статті 236 Господарського кодексу України. При цьому, згідно з частиною 2 статті 236 Господарського кодексу України такий перелік не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.
Статтею 237 Господарського кодексу України передбачено, що підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватися одночасно з відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.
Проаналізувавши положення статті 237 Господарського кодексу України, чинного на момент виникнення правовідносин, можна дійти висовку, що особливістю оперативно-господарських санкцій є те, що, на відміну від штрафних санкцій, до яких вдаються виключно за рішенням суду, вони застосовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку, тобто без попередження заздалегідь. Оперативно-господарські санкції застосовують безпосередньо самі суб`єкти господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов`язання - це, зокрема, є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути пряма вказівка в договорі. При цьому до суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, які передбачено договором.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, звертає увагу на те, що умовами договору №15325/07 від 17.07.2018 не передбачено застосування оперативно-господарської санкції. Більш того, застосування оперативно-господарських санкцій до позивача у даній справі є не доречним, оскільки як встановлено судом, саме відповідач порушив умови договору №15325/07 від 17.07.2018.
Окрім основної заборгованості позивач просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за спірним договором.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Визначене частиною 2 статті 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Одночасно сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція) (такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі №910/21124/20, від 13.03.2024 у справі № 904/5899/21, від 07.11.2024 у справі № 925/1404/23).
Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за результатами розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 вказала на те, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.
Встановлення компетентним органом механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.
У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
Подібні за змістом правові позиції викладено Верховним Судом в постановах від 13.12.2023 у справі №921/475/22, від 15.11.2023 у справі №921/489/22 та від 26.06.2020 у справі №905/21/19.
У судовій практиці часто виникають проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. З огляду на таке Верховний суд в постанові від 23.09.2021 по справі №924/2/21 вважав за доцільне роз`яснити, що при зменшенні суми боргу у конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн.) до уваги береться сума боргу на початок розрахункового періоду «Х», помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу, « і-1»), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою:
«Х» * «і-1» - 100 грн = «ЗБ»,
де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).
А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць («ЗБ» відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, і від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду («ЗБ») перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100 %.
Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.
Також, Верховний суд у постанові від 23.09.2021 у справі №924/2/21 зазначив, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.
Отже, при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та постанові Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №924/534/19.
Також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, Верховний Суд не погодився із правильністю визначення судами попередніх інстанцій величини приросту індексу споживчих цін - 107,637090183 %, зазначивши, що він має заокруглюватися до десяткового числа після коми та становить за період із жовтня 2017 року до квітня 2018 року 107,6 % (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України).
Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що перевірив порядок нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат згідно наданого розрахунку та встановив, що початок періоду прострочення за актом купівлі-продажу електроенергії у липні 2022 року, визначений позивачем не правильно, а також встановив, що при розрахунку інфляційних втрат за порушення строків оплати поставленої у лютому – червні 2022 року електричної енергії, інфляційна складова за вересень 2022 боргу не враховується, оскільки початком строку прострочення є 16.09.2022, отже стягненню підлягають 3% річних у розмірі 660 845,01 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 275 468,01 грн.
Водночас, під час апеляційного перегляду справи у здійснених позивачем та перевірених судом першої інстанції розрахунках 3% річних та інфляційних втрат не правильно визначено суму заборгованості на початок періоду прострочення оплати за придбану у квітні та липні 2022 року електроенергію.
Так, судом не враховано, що відповідачем було здійснено часткову оплату за придбану у квітні 2022 року електроенергію - 06.06.2023, а не як помилково зазначено позивачем у розрахунку - 06.06.2022, а також те, що між сторонами 16.05.2024 було підписано акт коригування до акту купівлі-продажу електроенергії за липень 2022 року, яким збільшено розмір купленої електричної енергії на 8 384,72 грн.
Північний апеляційний господарський суд, враховуючи методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розрахунку інфляційних втрат індекс інфляції за вересень 2022 року не враховується, оскільки початок періоду прострочення припадає на 16.09.2022 та на 27.09.2022.
Враховуючи правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 та від 07.11.2024 у справі № 925/1404/23, колегія суддів здійснила розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого втрати від інфляції:
- за лютий 2022 року за період з 16.09.2022 по 05.08.2025 складають 64 908,69 грн (216 678,86 грн заборгованість на початок періоду); 
- за березень 2022 року за період з 16.09.2022 по 05.08.2025 складають 643 452,18 грн (2 147 978,56 грн заборгованість на початок періоду); 
- за квітень 2022 року за період з 16.09.2022 по 05.08.2025 складаються з:
1) 1 977 030,78 грн (заборгованість на початок періоду 16.09.2022) * 102,5/100 * 100,70/100 * 100,70/100 * 100,8/100 * 100,7/100 * 101,5/100 * 100,2/100 * 100,5/100 * 100,8/100 = 2 149 050,38 грн (основний борг з інфляційною складовою за період вересень 2022 року - червень 2023 року), інфляційні втрати: 172 019,60 грн (2 149 050,38 грн - 1 977 030,78 грн). У червні 2023 року відбулося погашення боргу на суму 494 966,60 грн;
2) 1 654 083,78 грн (залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній період) *99,4/100 * 98,6/100 * 100,5/100 * 100,8/100 * 100,5/100 * 100,7/100 * 100,4/100 * 100,3/100 * 100,5/100 * 100,2/100 * 100,6/100 * 102,2/100 * 100,0/100 * 100,6/100 * 101,5/100 * 101,8/100 * 101,9/100 * 101,4/100 * 101,2/100 * 100,8/100 * 101,5/100 * 100,7/100 * 101,3/100 * 100,8/100 * 99,8/100 * 99,8/100 = 1 977 521,67 грн (основний борг з інфляційною складовою за період липень 2023 року - липень 2025 року), інфляційні втрати: 323 437,89 грн (1 977 521,67 грн - 1 654 083,78 грн).
Відтак, за розрахунком суду інфляційні втрати за неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у квітні 2022 року складають 495 457,49 грн (172 019,60 грн + 323 437,89 грн);
- за травень 2022 року за період з 16.09.2022 по 05.08.2025 складають 603 826,68 грн (2 015 700,34 грн заборгованість на початок періоду);
- за червень 2022 року за період з 16.09.2022 по 05.08.2025 складають 337 717,91 грн (1 127 373,33 грн заборгованість на початок періоду);
- за липень 2022 року за період з 27.09.2022 по 05.08.2025 складаються з:
1) 636 904,45 грн (заборгованість на початок періоду 27.09.2022) * 102,5/100 * 100,70/100 * 100,70/100 * 100,8/100 * 100,7/100 * 101,5/100 * 100,2/100 * 100,5/100 * 100,8/100 *99,4/100 * 98,6/100 * 100,5/100 * 100,8/100 * 100,5/100 * 100,7/100 * 100,4/100 * 100,3/100 * 100,5/100 * 100,2/100 * 100,6/100 = 709 674,64 грн (основний борг з інфляційною складовою за період вересень 2022 року - травень 2024 року), інфляційні втрати: 72 770,19 грн (709 674,64 грн - 636 904,45 грн). У травні 2024 року відбулося підписання акту коригування, яким збільшено суму боргу на 8 384,72 грн;
2) 718 059,36 грн (борг разом з інфляційною складовою за попередній період) * 102,2/100 * 100,0/100 * 100,6/100 * 101,5/100 * 101,8/100 * 101,9/100 * 101,4/100 * 101,2/100 * 100,8/100 * 101,5/100 * 100,7/100 * 101,3/100 * 100,8/100 * 99,8/100 * 99,8/100 = 837 475,79 грн грн (основний борг з інфляційною складовою за період червень 2024 року - липень 2025 року), інфляційні втрати: 119 416,43 грн (837 475,79 грн - 718 059,36 грн).
Відтак, за розрахунком суду інфляційні втрати за неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у липні 2022 року складають 192 186,62 грн (72 770,19 грн + 119 416,43 грн).
Відповідно до розрахунку інфляційних втрат, долученого до позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за порушення строків оплати прийнятої електроенергії за актами купівлі-продажу за лютий 2022 року у розмірі 65 473,00 грн, за березень 2022 року у розмірі 649 046,22 грн, за квітень 2022 року у розмірі 447 829,49 грн, за травень 2022 року у розмірі 609 076,23 грн, за червень 2022 року у розмірі 340 653,96 грн та за липень 2022 року у розмірі 181 592,84 грн.
Враховуючи приписи частини другої статті 237 ГПК України, колегія суддів зазначає, що за розрахунком суду інфляційні втрати за неоплачену електричну енергію, придбану відповідачем у лютому, березні, травні, червні 2022 року, є меншим ніж заявлено позивачем, а тому задоволенню підлягають інфляційні втрати за ці періоди у розмірі розрахованому судом, а саме у розмірі 1 649 905,46 грн (64 908,69 грн + 643 452,18 грн + 603 826,68 грн + 337 717,91 грн).
Інфляційні втрати у розмірі 629 422,33 грн (447 829,49 грн + 181 592,84 грн), за порушення зобов`язань по оплаті електричної енергії купленої у квітні, липні 2022 року, заявлені правомірно й підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі.
Відтак загальний розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за спірний період складає 2 279 327,79 грн (1 649 905,46 грн + 629 422,33 грн).
У частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних, колегія суддів зазначає, що за перерахунком суду, з використанням калькулятора Ліга-закон, сума 3 % річних за прострочені зобов`язання з оплати відпущеної електроенергії: в лютому 2022 року складає 18 770,92 грн за період з 16.09.2022 по 05.08.2025;
- в березні 2022 року складає 186 079,68 грн за період з 16.09.2022 по 05.08.2025; 
- в квітні 2022 року складає 139 090,84 грн за період з 16.09.2022 по 05.08.2025 (враховуючи, що 06.06.2023 було здійснено оплату на суму 494 966,60 грн); 
- в травні 2022 року складає 174 620,40 грн за період з 16.09.2022 по 05.08.2025;
- в червні 2022 року складає 97 664,51 грн;
- в липні 2022 року складає 54 906,91 грн за період з 27.09.2022 по 05.08.2025 (враховуючи, акт коригування від 16.05.2024, яким збільшено суму боргу на 8 384,72 грн).
Відповідно до розрахунку 3% річних, долученого до позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача 3% річні за порушення строків оплати прийнятої електроенергії за актами купівлі-продажу за лютий 2022 року у розмірі 18 770,92 грн, за березень 2022 року у розмірі 186 079,68 грн, за квітень 2022 року у розмірі 128 391,42 грн, за травень 2022 року у розмірі 174 620,40 грн, за червень 2022 року у розмірі 97664,51 грн та за липень 2022 року у розмірі 55 534,95 грн.
Розрахунок розміру 3% річних, здійснений позивачем за актами купівлі-продажу електроенергії у лютому, березні, травень, червені 2022 року відповідає умовам договору та нормам законодавства, а тому є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Оскільки за розрахунком суду сума 3 % річних, розрахована судом апеляційної інстанції по акту купівлі-продажу за квітень 2022 року є більшою за заявлену позивачем, то враховуючи приписи ст. 237 ГПК України, задоволенню підлягають позовні вимоги за розрахунком позивача, а саме 3% річних у розмірі 128 391,42 грн.
Одночасно розмір 3% річних за розрахунком суду апеляційної інстанції по акту за липень 2022 року є меншим від розрахунку, який здійснено позивачем, а тому задоволенню підлягає розмір 3% річних визначений судом. 
З огляду на встановлені обставини, загальний розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача складає 660 433,84 грн (18 770,92 грн + 186 079,68 грн + 128 391,42 грн + 174 620,40 грн + 97 664,51 грн + 54 906,91 грн).
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що висновки суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат не відповідають обставинам справи, а тому за перерахунком суду апеляційної інстанції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 660 433,84 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 279 327,79 грн.
Отже, виходячи зі встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних у розмірі 660 845,01 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 275 468,01 грн підлягає частковому скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірах встановлених судом апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 30.12.2025, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Товариство просило суд стягнути з Підприємства витрати на професійну правничу допомогу у сумі 52 949,09 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 у справі №910/10420/25 стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29 947,82 грн.
Колегія суддів зазначає, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу (подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18, у постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 923/631/15, від 23.01.2020 у справі № 927/229/19, від 23.12.2021 у справі № 925/81/21).
За результатом розгляду апеляційної скарги Підприємства на рішення Господарського суму міста Києва від 28.01.2026 у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, та прийняття у цій частині нового рішення суду, яким стягнув з відповідача на користь позивача 660 433,84 грн 3% річних та 2 279 327,79 грн інфляційних втрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції по суті спору у цій справі, то за правилами Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат, зокрема і витрат на професійну правничу допомогу, має бути здійснений судом, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Положеннями ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).
Так, у позовній заяві Товариство зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції становить 52 949,09 грн.
Частина 8 статті 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, у позовній заяві позивачем зазначено про те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду протягом строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України.
Колегія суддів зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва ухвалено 28.01.2026, заява про прийняття додаткового рішення подана 29.01.2026, а тому докази, які підтверджують розмір судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції були подані у строк, визначений частиною 8 статті 129 ГПК України. 
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимоги про стягнення зі Підприємства витрат на правову допомогу у місцевому господарському суді у сумі 52 949,09 грн, заявником надано копії: ордеру на надання правничої допомоги, договору №01/08-2024/ГЕР від 01.08.2024, додаткової угоди №4 від 05.08.2025, акта надання послуг від 29.01.2026, опису виконаних робіт.
За змістом частини 3 статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Частинами 2 та 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру чи погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 01.08.2024 між Адвокатським об`єднанням «Пріоритет» (далі - Адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» (далі – Клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги №01/08-2024/ГЕР, за умовами п.1.1 якого Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво та інші, передбачені цим договором, види правової допомоги Клієнту, на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. 
Згідно п.2.3 договору Адвокатське об`єднання на умовах і в порядку визначених даним договором зобов`язується надавати наступні види правової допомоги Клієнту: захист прав та законних інтересів Клієнта в кримінальному провадженні та у справах про адміністративні правопорушення; представництво інтересів Клієнта в судах України будь-якої інстанції та будь-якої юрисдикції, зокрема, у господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, а також, в інших органах під час розгляду правових спорів; надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення надання консультацій, рекомендацій та/або складання проектів процесуальних документів, клопотань, скарг, претензій та позовних заяв тощо; усне консультування Клієнта з будь-яких правових питань, які виникають в процесі господарської діяльності Клієнта; надання консультацій та рекомендацій з питань складання листів, довідок, заяв на будь-який предмет здійснення господарської діяльності Клієнта; консультації щодо правового аналізу діючого законодавства, порівняння змін до діючого законодавства, огляд та аналіз законопроектів в сфері діяльності Клієнта; консультації щодо податкового законодавства; надання консультацій та рекомендацій з питань підготовки та оформлення проектів наказів, протоколів, розпоряджень керівництва, внутрішніх нормативних документів Клієнта; консультування Клієнта щодо складання відповідних документів з кадрових питань: прийняття, переведення та звільнення працівників, формування та ведення особових справ співробітників, формування та внесення змін до штатного розпису та штатно-посадового списку, оформлення та облік надання відпусток, оформлення та видачі співробітникам необхідних документів для подання за місцем вимоги; надання консультацій та рекомендацій з питань розробки та оформлення для Клієнта будь-яких угод та правочинів, що не суперечать законодавству України та укладаються Клієнтом з іншими підприємствами, установами, організаціями, державними органами, органами місцевого самоврядування та з фізичними особами; представництво інтересів Клієнта на переговорах з контрагентами Клієнта; представництво інтересів Клієнта в будь-яких підприємствах, установах, організаціях, державних органах та органах місцевого самоврядування; отримання виписок, витягів та довідок з державного реєстру підприємств організацій України та державного реєстру речових прав на нерухоме майно; консультування Клієнта щодо отримання дозвільної документації, необхідної для здійсненням Клієнта господарської діяльності; представництво інтересів Клієнта в державних органах з питань внесення змін до установчих документів Клієнта та підготовка відповідного пакету документів; отримання виконавчих документів та представництво інтересів Клієнта в органах виконавчої служби з приводу їх виконання. 
Згідно п.4.1 договору за надання правової допомоги за цим договором, Клієнт зобов`язується сплачувати Адвокатському об`єднанню гонорар, який встановлюється Адвокатським об`єднанням за домовленістю з Клієнтом із урахуванням складності справи та витраченого часу, і вказується в рахунках на оплату. Гонорар може бути і у вигляді фіксованої суми, або погодинної оплати та сплачується виключно за фактично надані послуги, відповідно до письмового рахунку Адвокатського об`єднання, направленого на адресу Клієнта, протягом двох банківських днів з моменту отримання Клієнтом рахунку.
Пунктом 4.4 договору передбачено, що за результатами надання правової допомоги складається акт про надання правової допомоги, який підписується сторонами. У акті вказується обсяг наданої правової допомоги та її вартість.
05.08.2025 між Клієнтом та Адвокатським об`єднанням укладено додаткову угоду №4, згідно з п.1.1 якої Адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу в ході здійснення позовної роботи щодо стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 10 589 818,05 грн за період: лютий-липень 2022 року по договору №15325/07 від 17.07.2018, у тому числі, забезпечити представництво прав та охоронюваних законом інтересів Клієнта при розгляді даної справи судами. 
Відповідно до п. 3.1 додаткової угоди, сторони погодили, що вартість послуг, які передують поданню позовної заяви, надаються при складанні та поданні позовної заяви, складанні інших процесуальних документів до суду першої інстанції та під час супроводження справи в суді першої інстанції становить 52 949,09 гри, які підлягають сплаті Клієнтом на користь Адвокатського об`єднання протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду першої інстанції.
29.01.2026 між Клієнтом та Адвокатським об`єднанням підписано акт про надання послуг, відповідно до змісту якого, Адвокатським об`єднанням надано, а Клієнтом прийнято послуги згідно із вказаною вище додатковою угодою на суму 52 949,09 грн.
Відповідно до опису виконаних робіт, Адвокатським об`єднанням було надано такі види правничої допомоги: 
- здійснення правового аналізу наданих клієнтом документів, що стосуються предмету договірних відносин, порядку підписання актів купівлі-продажу електроенергії, строків та порядку розрахунків (1 година); 
- підготовка та подання до Господарського суду міста Києва через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС позовної заяви про стягнення 10 589 818,05 грн, з яких: 7 635 084,44 грн основного боргу, 661 061,88 грн. 3% річних, 2 293 671,13 грн інфляційних втрат за договором №15325/07 від 17.07.2018 за період лютий-липень 2022 року, проведення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат та формування додатків до позову (5 годин); 
- підготовка та подання до Господарського суду міста Києва через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС відповіді на відзив у справі №910/10420/25 (2 години); 
- участь у судових засіданнях 24.09.2025, 29.10.2025, 26.11.2025, 24.12.2025 та 28.01.2026 (по 1 годині).
Слід зазначити, що положення ст. 60 ГПК України передбачають, що повноваження адвоката як представника підтверджуються як довіреністю, так і ордером.
Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» у справі №910/10420/25 здійснював адвокат Волощук Павло Юрійович, який діяв на підставі ордеру серії ВХ №1080034 від 08.10.2024, виданого Адвокатським об`єднанням «Пріоритет».
Дослідивши надані позивачем документи, колегія суддів вважає, що останнім доведено належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, на суму 52 949,09 грн.
Судова колегія враховує, що відповідно до усталеної судової практики судові витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено (аналогічної правової позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц). Господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах 5 - 7, 9 статті 129 ГПК України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.
АТ «Гарантований покупець» подав до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, доводи якого є аналогічні доводам, викладені у апеляційній скарзі в частині оскарження додаткового рішення суду першої інстанції.
Заперечуючи проти заяви позивача про стягнення втрат на професійну правничу допомогу, АТ «Гарантований покупець» вказав, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не відповідають принципу розумності та є завищеними, їх розмір не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Так, відповідач зазначив про те, що дана справа не є складною для Адвокатського об`єднання «Пріоритет» у розумінні п.1 ч. 4 ст. 126 ГПК України, оскільки останнє раніше представляло інтереси даного позивача у Господарському суді міста Києва у справі за позовом до АТ «Гарантований покупець» про стягнення заборгованості за вироблену та відпущену електроенергію за «зеленим» тарифом.
Крім того, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувають справи № 910/100051/25, №910/10136/25, №910/12523/24, №910/11899/24 та №910/11929/24, за позовами, поданими адвокатом Адвокатського об`єднання «Пріоритет» до АТ «Гарантований покупець».
Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на інші судові справи з метою порівняння вартості послуг адвоката, оскільки визначення розміру та оцінка співмірності витрат на професійну правничу допомогу здійснюється судом у кожній конкретній справі, виходячи з її фактичних обставин та обсягу наданої правової допомоги.
Критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України (складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих послуг, ціна позову та значення справи для сторони), застосовуються виключно до тих правовідносин і того обсягу роботи, які мали місце у справі, що розглядається.
Той факт, що в інших справах судами було стягнуто інший розмір витрат на правничу допомогу, не може слугувати безумовним доказом неспівмірності чи завищення витрат у цій справі. Крім того, умови договору про надання правової допомоги (зокрема, щодо розміру гонорару) визначаються сторонами індивідуально на принципах свободи договору.
Таким чином, пряме порівняння відповідачем вартості послуг адвоката у цій справі з витратами позивача у інших судових провадженнях, а також з вартістю наданих Адвокатським об`єднанням «Пріоритет» правничих послуг в інших справах не є належним та допустимим способом доведення їх неспівмірності.
Щодо доводів відповідача про відсутність необхідності додаткового збору доказів у зв`язку з тим, що усі необхідні докази є наявними у позивача і не перебувають у володінні третіх осіб, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки наявність у позивача усіх необхідних документів, не відміняє виконану роботу щодо зібрання доказів, їх опрацювання, враховуючи кількість документів долучених до позовної заяви.
Незгода із сумою витрат на професійну правничу допомогу не свідчить про порушення судом статей 126, 129 ГПК України.
Відтак, заперечення відповідача щодо розміру заявлених правничих витрат, понесених позивачем в першій інстанції, не містить як належного обґрунтування неспівмірності суми фіксованого гонорару зі складністю та обсягом матеріалів справи, аналізу підготовлених процесуальних документів, так і документів та доводів, якими протилежна сторона (відповідач) у справі обґрунтувала свої заперечення щодо розміру правничої допомоги адвоката позивача.
Разом з тим, як встановлено судом раніше, звертаючись із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі, позивач визначив розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 52 949,09 грн та як вбачається з наданих документів на підтвердження таких витрат – розмір витрат на правничу допомогу погоджено між позивачем та його адвокатом у фіксованій формі.
Колегія суддів зауважує, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Колегія враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 01.12.2021 у справі №641/7612/16-ц, відповідно до якої, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, зокрема, підготовку процесуального документа, виступ в суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У договорі про надання правничої допомоги клієнт та адвокат вправі визначити розмір винагороди адвоката за надання клієнту юридичних послуг на власний розсуд. Проте, ці витрати не повинні бути непомірним тягарем для іншого учасника справи, який не є стороною цього договору.
Суд у контексті оцінки доказів, поданих позивачем на обґрунтування заяви, звертається до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, де Верховний Суд вказав, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично адвокатом у справі подавалась значна кількість документів (позов на 92 сторінках тексту з додатками, які включають, зокрема розрахунок суми основного бору, 3% річних та інфляційних втрат, відповідь на відзив на 11 сторінках тексту), тобто документи є значними за обсягом, та потребували такої кількості витраченого адвокатом часу, визначеного у описі.
Крім того, судом встановлено, що адвокат Волощук П.Ю. брав безпосередню участь у судових засіданнях в суді першої інстанції, де підтримував позицію клієнта, викладену у позові. Отже, послуги з представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції, передбачені договором про надання правової допомоги, були фактично надані.
Тобто витрати позивача на правничу допомогу є реальними та такими, які безпосередньо пов`язані з розглядом справи.
Апеляційним господарським судом враховано, що у цій справі для адвоката більш складним є надання позивачу послуг у суді першої інстанції, коли ним з клієнтом формувалася позиція та напрацьовувалася лінія захисту, яка виявилася ефективною.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що саме бездіяльність відповідача, яка полягала у відсутності здійснення оплат за придбану електроенергію за «зеленим» тарифом у 2022 року, призвела до звернення Товариства з даним позовом до Господарського суду міста Києва і як наслідок необхідності отримання правничої допомоги.
Відтак, проаналізувавши умови договору, додаткову угоду, опис наданих послуг, акт про надання послуг, враховуючи своєчасність подання заявником заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу і доказів на підтвердження понесених витрат, врахувавши доведеність обставин надання адвокатом правової допомоги, а також результати розгляду справи, колегія суддів вважає, що зазначені витрати в розмірі 52 959,09 грн відповідають критеріям реальності, розумності та співмірності, та є обґрунтованими.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу), покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів під час розгляду справи у апеляційному порядку дійшла висновку про часткове скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат, та ухвалення в цій частині нового рішення, яким частково задоволено позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 52 874,96 грн, пропорційно розміру задоволених вимоги.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зі змісту додаткового рішення не зрозуміло, яка саме сума витрат на професійну правничу допомогу визнана судом обґрунтованою, оскільки спочатку суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача на суму 26 000,00 грн, а у іншому абзаці зазначено про покладення на сторін витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн, пропорційно задоволеним вимогам, що складає 29 947,82 грн.
Крім того, судом першої інстанції не обгрунтовано та не конкретизовано чому, саме, сума витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн (26 000,00 грн) підлягає задоволенню.
Згідно з п. 2 ч. 1ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Частина 1 статті 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені Акціонерним товариством «Гарантований покупець» в апеляційній скарзі в частині оскарження основного рішення суду першої інстанції, найшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню частково, в частині стягнення 660 845,01 грн 3% річних та 2 275 468,01 грн інфляційних втрат, із прийняттям у цій частині нового рішення про стягнення, 3% річних у розмірі 660 433 ,84 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 279 327,79 грн.
Одночасно додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2026, яким частково задоволено заяву Товариства про стягнення з Підприємства витрат на правничу допомогу, підлягає скасуванню незалежно від наведеної відповідачем у апеляційній скарзі підстави апеляційного оскарження, оскільки Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції по суті спору у цій справі.
Пунктом 2 ч. 1 статті 129 ГПК України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 ГПК України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір покладається на Акціонерне товариство «Гарантований покупець» за подачу позову у розмірі 126 898,15 грн, та на Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» за розгляд апеляційної скарги в розмірі 62,08 грн.
Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 у справі №910/10420/25 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 у справі №910/10420/25 скасувати в частині стягнення з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» 660 845,01 грн 3% річних та 2 275 468,01 грн інфляційних втрат, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» 660 433,84 грн 3% річних, 2 279 327,79 грн інфляційних втрат.
3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 у справі №910/10420/25 щодо стягнення 7 635 084,44 грн основного боргу – залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2026 – без задоволення.
4. Викласти резолютивну частину рішення у новій редакції:
« 1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» до Акціонерного товариства «Гарантований покупець» про стягнення заборгованості в сумі 7 635 084,44 грн, 3% річних в сумі 661 061,88 грн та інфляційних втрат в сумі 2 293 671,13 грн – задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ЄДРПОУ 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд.1, ЄДРПОУ 37413997) 7 635 084 (сім мільйонів шістсот тридцять п`ять тисяч вісімдесят чотири) грн 44 коп основного боргу, 660 433 (шістсот шістдесят тисяч чотириста тридцять три) грн 84 коп. 3% річних, 2 279 327 (два мільйони двісті сімдесят дев`ять тисяч триста двадцять сім) грн 79 коп. інфляційних втрат та 126 898 (сто двадцять шість тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн 15 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.
3. В іншій частині позову відмовити».
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд.1, ЄДРПОУ 37413997) на користь Акціонерного товариства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ЄДРПОУ 43068454) 62 (шістдесят дві) грн 08 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
6. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 скасувати, та ухвалити нове рішення яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції у справі 910/10420/25 - задовольнити частково.
7. Стягнути з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергоресурс» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд.1, ЄДРПОУ 37413997) судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції – 52874 (п?ятдесят дві тисячі вісімсот сімдесят чотири) грн 96 коп.
8. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.
9. Матеріали справи №910/10420/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 08.06.2026. 

Головуючий суддя О.В. Тищенко 

Судді С.А. Гончаров

О.М. Сибіга