Справа № 452/728/26 
Провадження № 2/452/1027/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2026 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
із участю: секретаря Кафтан О.Ю.,
розглянувши у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у підготовчому засіданні в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-
в с т а н о в и в: 
Представник-адвокат Захарко Ю.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернулась із зазначеною заявою до суду посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_4 , після смерті котрого відкрилась спадщина на належне йому майно. Будучи спадкоємцем майна чоловіка за законом, позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй відмовлено у видачі такого свідоцтва щодо житлового будинку, оскільки наведений будинок по АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору і частки членів двору не визначені; за захистом свого права щодо даного майна рекомендовано звернутись до суду. Позивач не погоджується з визначенням типу двору – колгоспний, як це зазначено у свідоцтві на власність і стверджує, що вказане домогосподарство відносилось до суспільної групи – робітничий двір, як це і зазначено в погосподарських книгах. Згідно даних погосподарського обліку за 1990-1991 роки дане домогосподарство відносилося до суспільної групи - робітничий двір та членами двору були: ОСОБА_4 – голова, ОСОБА_1 – дружина, ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_6 (у подальшому ОСОБА_3 ) ОСОБА_7 – дочка. Жоден із вищеперерахованих осіб, які були зареєстровані в даному житловому будинку на 1991 рік не був членом колгоспу, що підтверджується даними їх трудових книжок. У робітничому дворі частки житлового будинку, господарських будівель і споруд не належать всім особам, які проживають в цьому дворі. Крім того ніхто із осіб, які були зареєстровані за вказаною адресою на квітень 1991 року, з 1991 року по сьогоднішній день не зверталися у визначений законом строк за витребуванням частки з майна колишнього колгоспного двору. Враховуючи викладене, позивач вважає, що вона має право на спадкування вказаного житлового будинку вцілому після смерті чоловіка ОСОБА_4 , за визначенням частки в майні подружжя не звертається. Оскільки іншого порядку переходу такого права власності немає, позивач просить судовим рішенням визнати за нею право власності на наведений житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом майна ОСОБА_4 .
До суду позивач та її представник не з`явились, остання подала заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги, а розгляд справи провести за їх відсутності; відповідачі до суду не прибули, подали відзиви на позовну заяву, в яких повідомили про визнання позову в повному обсязі, просили розглядати справу без них.
Встановивши дійсні обставини справи, суд уважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав:
Згідно ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 
У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15.04.1991р поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено в її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.
Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки №5-24/26 та Вказівки №69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року №48. Згідно зі змістом Вказівок №112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок №112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.
Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Оскільки як установлено судом визнання відповідачами позову не суперечить закону та із їх звернення, а також із поданих позивачем даних не встановлено підстав, що порушують права, свободи чи інтереси інших осіб; позивач звернулась до суду із таким спором, бо іншого порядку переходу такого права власності немає і такий є законним на підставі наведених вище норм і наявних у справі доказів, а тому такий позов слід задовольнити повністю. 
Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 200, 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , - право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , - в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 .
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. 

Суддя