Єдиний унікальний номер 728/952/26 
Номер провадження 2/728/607/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21 травня 2026 року Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді - Лободи Н.В.
за участі секретаря судового засідання - Кулик Л.І.
представника відповідача - Кисельової В.С. (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бахмач у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення не виплаченої при звільненні одноразової матеріальної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітків,-

В С Т А Н О В И В:

22.04.2026 до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – Позивач) до АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» (далі – Відповідач) про стягнення не виплаченої при звільненні одноразової матеріальної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітків. 

Вказана позовна заява мотивована тим, що Позивач працював у виробничому підрозділі «Пасажирське вагонне депо станції Бахмач» філії «Пасажирська компанія» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», звідки звільнився за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (на підставі ст.38 КЗпП України). Разом з тим, у день звільнення остаточного розрахунку з Позивачем Відповідачем проведено не було, зокрема йому не було виплачено одноразову матеріальну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків, яка передбачена умовами Колективного договору і сума якої, виходячи із середньомісячного заробітку Позивача та його трудового стажу становить 42417.42 грн. Вказані обставини змусили Позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому він просить стягнути з Відповідача суму вищевказаної матеріальної допомоги у судовому порядку.

Згідно з ухвалою від 23.04.2026 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд на 20.05.2026.
20.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та у порядку абз.2 ч.1 ст.244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 21.05.2026.
У судове засідання Позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій також вказав, що позов підтримує, просить його задовольнити.
Представник Відповідача у судовому засіданні вимоги ОСОБА_1 не визнала у повному обсязі, підтримала доводи поданого на позов відзиву та заяви про застосування строку позовної давності, які зводяться до того, що Позивач дійсно працював у одному з підрозділів АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» на посаді слюсаря-електрика з ремонту електроустановок 5 розряду та був звільнений відповідно до наказу (розпорядження) №05/ОС від 17.01.2015, у зв`язку з виходом на пенсію; згідно з даним наказом, також було прийнято рішення виплатити Позивачу одноразову матеріальну допомогу відповідно до п.7.13 Колективного договору в розмірі 3 середньомісячних заробітків після рішення правління; з моменту звільнення Позивач був обізнаний про те, що матеріальна допомога йому не перерахована, однак вимогу про проведення розрахунку він Відповідачу не заявляв, а до суду звернувся лише 22.04.2026, тобто з пропуском строку, визначеного ст.233 КЗпП України; 14.03.2022 правлінням АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» на підставі Указу Президента України» від 24.02.2022 №64/2022 прийнято рішення про призупинення інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги; з метою забезпечення належного функціонування АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» на особливий період виділено кошти з резервного фонду державного бюджету, тому Відповідач не може спрямувати вказані кошти на виплати матеріальної допомоги; Позивач не позбавлений права на отримання матеріальної допомоги, оскільки її виплата лише відтермінована на період воєнного стану; на даний час вказана допомога Позивачу не виплачена; просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском Позивачем строку звернення до суду.
Відповідь на відзив Позивач не подав. 
Заслухавши пояснення представника Відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що Позивач з 2013 року працював у Відповідача слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування (а.с.9, 11, 12, 15-17).

Згідно з наказом (розпорядженням) виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Бахмач філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №05/ос від 17.01.2025, ОСОБА_1 – слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування 5 розряду було звільнено з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, за ст.38 КЗпП України, на підставі заяви ОСОБА_1 від 03.01.2025.

Також, у вказаному наказі про припинення трудового договору (контракту), окрім іншого зазначено: виплатити одноразову матеріальну допомогу у розмірі 3-х (трьох) середньомісячних заробітків відповідно до п.7.13 Колективного договору. Стаж роботи на залізничному транспорті складає 11 років 03 місяці 29 днів. Виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення правління АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» від 14.10.2024 (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т.) (а.с.14).

Положеннями п.7.13 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції Бахмач на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2026 роки, передбачено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, а працівникам, які були прийняті на роботу після прийняття даної норми колдоговору (з 15.05.2007) - надання вказаної виплати у залежності від стажу роботи на залізничному транспорті: до 5 років – 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років – 2 середньомісячні заробітки; від 10 до 15 років – 3 середньомісячні заробітки; більше 15 років – 5 середньомісячних заробітків (а.с.18-20).

Згідно з розрахунком оплати середньої зарплати, виконаного Відповідачем, середня зарплата ОСОБА_1 становить 14139.14 грн. (а.с.10).

Виходячи з довідки, доданої представником Відповідача до відзиву, одноразова матеріальна допомога ОСОБА_1 при виході на пенсію вперше розрахована у розмірі трьох середньомісячних заробітків і становить 42417.42 грн. При виплаті одноразової матеріальної допомоги були б утримані податки: 5% військовий збір – 2120.87 грн.; 18% ПДФО – 7635.14 грн.; до виплати ОСОБА_1 – 32661.41 грн. (а.с.40 зворотна сторона).
З повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні від 17.01.2025 у відношенні ОСОБА_1 вбачається, що у ньому відсутній підпис ОСОБА_1 та дата отримання ним вказаного повідомлення; також вказане повідомлення не містить виплати у виді матеріальної допомоги, яка передбачена п.7.13 Колективного договору (а.с.40).
Отже, у даній справі Позивач просить у судовому порядку стягнути з Відповідача матеріальну допомогу при звільненні, яка передбачена п.7.13 Колективного договору.
При цьому, для обрахунку вказаної суми Позивачем взято розмір середньомісячної заробітної плати, який визначений у розрахунку, виконаному і виданому Відповідачем, а саме: 14139.14 грн. Тобто Позивач не оспорює розмір середнього заробітку, який визначив Відповідач і саме вказаний розмір Позивач використав для обрахунку суми матеріальної допомоги (а.с.10).
Також, судом враховано, що станом на час розгляду даної справи одноразова матеріальна допомога в розмірі трьох середньомісячних заробітків Позивачу не виплачена; письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені ОСОБА_1 при звільненні останньому не вручалося, про що свідчить відсутність на вказаному повідомленні підпису Позивача та дати вручення йому даного повідомлення.
Згідно з положеннями ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Положеннями ч.1 ст.9 вказаного Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
Згідно зі ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.
Положеннями ст.13 КЗпП України також визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно зі ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Згідно з положеннями ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022, у редакції станом на дату звільнення Позивача, на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Згідно з редакцією вказаної норми закону на час звернення Позивача до суду та на час розгляду справи у суді, у період дії воєнного стану роботодавець може ініціювати зупинення дії окремих положень колективного договору, які регулюють відносини, визначені цим Законом. Дія таких положень може бути зупинена тільки за взаємною згодою сторін колективного договору у порядку, визначеному цим колективним договором.
Також, положеннями ст.9 КЗпП України передбачено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
У даному випадку Відповідач не заперечує право Позивача на отримання матеріальної допомоги, передбаченої п.7.13 Колективного договору, у тому числі і виходячи з наказу про звільнення Позивача, однак відтермінував її у часі.
Однак вказані доводи Відповідача та надані суду докази у підтвердження викладених у відзиві та озвучених у судовому засіданні заперечень проти позову, жодним чином не підтверджують правомірності дій Відповідача щодо невиплати Позивачу, котрий звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, матеріальної допомоги, яка передбачена п.7.13 Колективного договору.
Окрім того, судом враховано, що положеннями ч.2 ст.233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
У даному випадку суду не надано доказів у підтвердження одержання Позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а тому з урахуванням вимог частини 2 ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом Позивачем не пропущено, оскільки, як вбачається з повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні від 17.01.2025 на ньому відсутній підпис Позивача, що підтверджує його доводи про те, що Відповідач не вручив Позивачу письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні ні у день звільнення, ні після звільнення. 
Таким чином підстави вважати, що строк позовної давності Позивачем пропущений, відсутні.
З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі та стягнення з Відповідача на користь Позивача одноразової матеріальної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітків в сумі 42417.42 грн. з утриманням з вказаної суми установлених законодавством податків, зборів, обов`язкових платежів.
У зв`язку із задоволенням позову з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1331.20 грн. 
При цьому, суд не вбачає у даному випадку підстав для відшкодування Відповідачем Позивачу сплаченого останнім при подачі даного позову судового збору в сумі 1331.20 грн. з огляду на наступне.
Так, у даному позові Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача не виплаченої при звільненні одноразової матеріальної допомоги.
Положеннями ст.2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. 
Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. 
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Отже, від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення не виплаченої при звільненні матеріальної допомоги, яка є складовою заробітної плати, Позивач звільнений відповідно до положень п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення заробітної плати, а тому сплатив вказаний судовий збір помилково, у зв`язку з чим підстав для стягнення вказаної суми судового збору з Відповідача суд у даному випадку не вбачає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.81, 265, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення не виплаченої при звільненні одноразової матеріальної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітків – задовольнити повністю.
Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні одноразову матеріальну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків в сумі 42417 (сорок дві тисячі чотириста сімнадцять) грн. 42 коп., з утриманням установлених законом податків, зборів, обов`язкових платежів.
Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь держави судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
Позивач – ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 .

Відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», 03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця,5, код ЄДРПОУ – 40075815.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Бахмацького районного суду Н.В.Лобода