ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 

справа № 753/8680/26
провадження № 1-кп/753/1648/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2026 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий    суддя ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання    ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:
прокурор      ОСОБА_3 ,
захисник      ОСОБА_4 ,
обвинувачений     ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в об`єднаному судовому провадженні обвинувальні акти у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 12026100020000885 від 24.03.2026, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Триліси 
Фастівського Київської області, громадянина України, 
який зареєстрований та проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 , 
раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

1. До Дарницького районного суду м. Києва 10 квітня 2026 року після завершення апеляційного розгляду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 12026100020000885 від 24.03.2026, за обвинуваченням  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

2. Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Так, 23.03.2026, приблизно о 19 год. 00 хв., умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив відкрито викрасти майно, яке належить ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_6 та наніс останньому удар кулаком по обличчю після чого між ними почалась бійка, внаслідок якої ОСОБА_5 повалив ОСОБА_6 на землю подолавши супротив останнього.
У подальшому, ОСОБА_5 діючи відкрито, незважаючи на присутність потерпілого ОСОБА_6 , який усвідомлював відкритий характер викрадення його майна, відкрито заволодів мобільним телефоном марки Samsung M21 IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який знаходився в кишені штанів потерпілого. 
У подальшому, ОСОБА_5 , незважаючи на присутність потерпілого, який усвідомлював відкритий характер викрадення його майна, разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 3 299,67 грн.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

3. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе за ч. 4 ст. 186 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 23.03.2026, приблизно о 19 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив відкрито викрасти майно, яке належить ОСОБА_6 . Реалізуючи свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, підбіг до ОСОБА_6 та наніс останньому удар кулаком по обличчю після чого між ними почалась бійка, внаслідок якої він повалив ОСОБА_6 на землю подолавши супротив останнього. У подальшому, він діючи відкрито, незважаючи на присутність потерпілого ОСОБА_6 , який усвідомлював відкритий характер викрадення його майна, відкрито заволодів мобільним телефоном марки Samsung, який знаходився в кишені штанів потерпілого, та разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 3 299,67 грн. Про вчинене щиро шкодує.

4. Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

5. Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. 
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів тощо.

6. Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

7. Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , то суд вважає її правильною, то кваліфікує його дії як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

8. При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, зокрема конфліктну ситуацію, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: молодого віку, раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з середньо-спеціальною освітою, має постійне місце проживання, працював неофіційно тощо.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, щире каяття. 
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

8.1 Вказані обставини, які пом`якшують покарання, у своїй сукупності, а саме повного визнання вини, що дало суду підстави до проведення судового розгляду у порядку ч. 3 ст. 349 КК України, щирого розкаяння у вчиненому, незначної суми завданих збитків й відсутності цивільного позову від потерпілих, та за відсутності обставин, які обтяжують покарання, є тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання за злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України.

У судових дебатах сторона захисту вважала можливим з урахуванням даних про особу обвинуваченого, застосування при призначенні покарання положень статей 69, 75, 76 КК України. 
Однак застосування положень статей 75, 76 КК України буде невиправдано м`яким заходом. 
Водночас суд погоджується із можливістю застосування лише положень ст. 69 КК України, зважаючи також на позицію потерпілого, який не просив суд про призначення суворого покарання, заявив про відсутність претензій до останнього, відмовившись від заявлення цивільного позову. Потерпілий також відмовився брати участь у судовому розгляді.

Так, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. 

Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. 

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки зазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За змістом положень ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Отже, у цьому конкретному випадку суд вважає можливим застосувати наведені положення ч. 1 ст. 69 КК України, незначно зменшивши строк відбування покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті, за якою суд визнає обвинуваченого винним.

9. Під час досудового розслідування обвинуваченому ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2026 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 травня 2026 року, який продовжував діяти під час судового розгляду.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

10. Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

11. Питання щодо долі речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбування покарання рахувати з дня проголошення цього вироку, тобто з 28 квітня 2026 року.
У строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання під вартою, з 24 березня 2026 року (день затримання) до 27 квітня 2026 року включно.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме: 
- шматок тканини, штани темно-зеленого кольору з порваним лівим карманом, що поміщені до камери схову речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 212984), знищити; 
- оптичний носій з камер відеоспостереження «Дарницький ринок», зберігати у матеріалах провадження; 
- мобільний телефон, повернутий потерпілому, залишити останньому як власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8