Справа № 650/3060/24
провадження № 1-кп/650/311/26

ВИРОК
іменем України

20 травня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
із секретарем – ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора – ОСОБА_3 ,
захисника – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка в спеціальному судовому провадженні кримінальне провадження № 42023230000000401 за обвинуваченням  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Херсон, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України,

встановив:

Згідно із Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (далі – рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
У порушення вимог п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) президент, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме – віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (далі – зс рф) на територію України.
24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі – ООН).
До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН усі члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) (далі - Резолюція 3314), серед іншого визначено, що ознаками агресії є:
-застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;
-застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.
Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:
-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;
-бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
-блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави:
-напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні 
-сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;
-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;
-дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;
-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.
Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.
Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав закріплені у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року, який визнається рф та Україною.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі – Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави – України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.
Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Згідно зі статтею 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території.
22 лютого 2022 року президент рф направив до Ради Федерації звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.
24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.
У подальшому, збройні сили рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, вторглись на територію України шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію України через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією при цьому нанесли ракетно-бомбові удари по військовим і цивільним об`єктам України, а також ввели на територію суверенної держави війська країни-агресора. 
Таким чином, дії рф проти України підпадають під всі пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії рф проти України.
У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан, який на день складання повідомлення про підозру відповідно до чинного законодавства триває.
Законом України «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» російська федерація визнана державою - терористом (державою - агресором).
Відповідно до ст. 42 Положення про закони і звичаї війни на суходолі IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, ратифікованої Україною 24.08.1991, територія визнається окупованою якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.
Відповідно до п.п. 6, 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.
Окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.
У період з 24.02.2022 та до дня складання повідомлення про підозру більшу частину території Херсонської області, у тому числі смт Каланчак Скадовського району, захоплено військовослужбовцями збройних сил російської федерації і вона знаходиться під тимчасовою окупацією держави-агресора, що визначено Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зі змінами від 31.05.2023 №164).
При цьому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше лютого 2022 року представниками російської федерації, всупереч законному порядку установленого Конституцією України, Законом України «Про місцеві державні адміністрації», та іншими діючими нормативно-правовими актами, на тимчасово окупованій території м. Херсона цілеспрямовано створено підпорядковану, керовану та фінансовану російською федерацією окупаційну адміністрацію – т.зв. «Військово-цивільну адміністрацію Херсонської області», функціонально відповідальну за управління тимчасово окупованою територією України з метою подальшої інтеграції та незаконного включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу російської федерації.
З метою утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території та реалізації узурпованих владних повноважень представниками держави-агресора – рф, відповідно до указу т.зв. «Голови військово-цивільної адміністрації Херсонської області» від 12.05.2022 № 018-р «Про структуру органів виконавчої влади» у структурі органів виконавчої влади окупаційної адміністрації Херсонської області утворено «Департамент праці та соціальної політики».
Відповідно до наказу від 01.07.2022 № 4/од т.зв. «начальника Департаменту праці та соціальної політики» «Про затвердження положення про управління праці та соціальної політики» на «Департамент праці та соціальної політики» покладено виконання наступних завдань: «реалізація державної політики у сфері соціального захисту громадян на території Херсонської області; правильне та своєчасне призначення та виплата встановлених законодавством державних соціальних пенсій, соціальних допомог, виплат та компенсацій громадянам; забезпечення в межах своїх повноважень додержання законодавства про працю та охорону праці, загальнодержавне соціальне страхування, пенсійне забезпечення; контроль достовірності документів для призначення пенсій, соціальних допомог, виплат, цільового використання бюджетних коштів». У своїй діяльності Департамент керується «актами Військово-цивільної адміністрації Херсонської області, законами та нормативно-правовими актами, наказами та розпорядженнями, а також дійсним положенням».
З метою реалізації покладених на Департамент праці та соціальної політики повноважень на тимчасово окупованій території Херсонської області невстановленими під час досудового розслідування представниками держави-агресора – російської федерації, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше березня 2023 року утворено територіальні підрозділи Департаменту, зокрема Управління праці та соціальної політики Каланчацького муніципального округу Херсонської області, яке розташовано у раніше захопленому військовим шляхом приміщенні Каланчацької селищної ради за адресою: Херсонська область, Скадовський район, смт. Каланчак, вул. Херсонська, 1.
Таким чином, Управління праці та соціальної політики Каланчацького муніципального округу Херсонської області є незаконним органом влади, створеним на тимчасово окупованій території смт. Каланчак Скадовського району Херсонської області, та відповідно до п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окупаційною адміністрацією російської федерації.
Встановлено, що громадянка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про вищевказані обставини щодо збройної агресії російської федерації проти України, які є загальновідомим фактом, фактично проживаючи на територія смт. Каланчак, будучи достеменно проінформованою та розуміючи факт захоплення смт. Каланчак збройними силами російської федерації, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, будучи обізнаною про те, що смт. Каланчак та Херсонська область є невід`ємною складовою частиною України, що порядок утворення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування регулюється виключно Конституцією України та законами України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше березня 2023 року, перебуваючи у смт. Каланчак Херсонської області, прийняла пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування представників держави-агресора - рф та діючи умисно, добровільно зайняла посаду «начальника відділу праці та соціальної політики Каланчацького муніципального округу Херсонської області», тобто посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території смт Каланчак Скадовського району Херсонської області, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора.
Виконуючи організаційно-розпорядчі функції начальника так званого «Управління праці та соціальної політики Каланчацького муніципального округу Херсонської області» ОСОБА_5 , здійснювала загальне керівництво незаконним органом влади, надавала службові доручення підпорядкованим працівникам, контролювала результати їх виконання.
На судовому засіданні прокурор підтримав публічне обвинувачення та зазначив, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів, зокрема показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , протоколом огляду комп`ютерних даних телеграм-каналу «Адміністрація Каланчацького муніципального округу», висновком портретної експертизи та протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.
Прокурор вказав, що досліджені докази підтверджують добровільне зайняття обвинуваченою посади начальника відділу праці та соціальної політики Каланчацького муніципального округу Херсонської області, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території. Даних про застосування до ОСОБА_5 фізичного чи психічного примусу не встановлено.
Прокурор просить визнати ОСОБА_5 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг, строком на п`ятнадцять років, з конфіскацією всього належного їй майна.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_5 прокурор просить залишити без змін, строк відбування покарання обчислювати з моменту її фактичного затримання, стягнути з обвинуваченої в дохід держави процесуальні витрати на проведення портретної експертизи у сумі 3 029,12 грн. Речові докази, а саме предмети та документи, вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченої, прокурор просить конфіскувати у власність держави, а накладений на них арешт залишити без змін до виконання вироку суду в частині конфіскації майна.
На судовому засіданні захисник просив виправдати обвинувачену, оскільки матеріали кримінального провадження не містять належних і допустимих доказів, які б достовірно підтверджували її причетність до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
Захисник вказав, що відеозаписи допитів свідків, які були відтворені в залі судового засідання без можливості їх безпосереднього допиту судом та сторонами, є недопустимими доказами, оскільки такий порядок дослідження доказів порушує право обвинуваченої на захист. Сукупність інших досліджених доказів, на думку захисника, не підтверджує всіх обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України.
Обвинувачена на судове засідання не з`явилася, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 червня 2024 року у справі № 490/993/24 проведено у спеціальному порядку, а судовий розгляд справи здійснений у спеціальному судовому провадженні, за її відсутності, відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 16 січня 2024 року, у зв`язку з чим суд констатує, що як стороною обвинувачення в ході здійснення спеціального досудового розслідування, так і судом в ході здійснення спеціального судового провадження (in absentia), були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя.
Так, участь захисника у даному кримінальному провадженні, залученого для здійснення захисту за призначенням, була забезпечена із самого початку кримінального переслідування обвинуваченої та здійснювалася до ухвалення вироку у справі. Захисник брав участь у кожній слідчій (розшуковій) дії, яка передбачала його обов`язкову участь, отримував усі процесуальні документи, що підлягали врученню обвинуваченій, брав участь у кожному судовому засіданні, в якому здійснювався розгляд справи по суті. Жодних зауважень, клопотань чи заперечень з цього приводу від захисника протягом здійснення кримінального провадження не надходило.
Впродовж усього судового розгляду справи інформація про відповідні процесуальні документи та повістки про виклик обвинуваченої до суду завчасно публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України (газета «Урядовий кур`єр») та на офіційному веб-сайті суду, в порядку передбаченому абз. 6 частини третьої статті 323 КПК України, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у зв`язку з чим обвинувачена вважається належним чином ознайомленою з їх змістом.
Після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження та до ухвалення вироку у справі обвинувачена до суду не з`являлася та не була до нього доставлена, що свідчило про відсутність підстав для переходу суду до судового розгляду згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.
З матеріалів справи суд також встановив, що обвинувачена мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, вона отримала чи мала би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати захисника самостійно; в) бути судженою в її присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного нею захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного їй захисника безплатно для неї. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. 
Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову обвинуваченої, яка повинна знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» пункту 3 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (частина третя статті 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинувачених була застосована належна правова процедура в контексті приписів статті 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Отже, зважаючи на виконання судом усіх передбачених наведеними положеннями кримінального процесуального законодавства вимог щодо проведення спеціального судового провадження, кримінальне провадження здійснено за відсутності обвинуваченої, а обставини причетності останньої до інкримінованого їй кримінального правопорушення, перевірені у відкритому судовому засіданні, із дотриманням засад кримінального провадження та за активної участі захисника. 
Вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується такими наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 42023230000000401, зареєстрованому 20 вересня 2023 року, досудове розслідування розпочато за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111-2 та частиною п`ятою статті 111-1 КК України.
Зазначеним витягом зафіксовано, що підставою для початку досудового розслідування стали матеріали правоохоронних, судових та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, відомості за якими внесено до ЄРДР 20 вересня 2023 року та 06 листопада 2023 року.
Із короткого викладу обставин, що могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, вбачається, що громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка м. Херсон, добровільно обійняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі, створеному на тимчасово окупованій території смт Каланчак Скадовського району Херсонської області, а саме посаду так званого «Начальника отдела труда и социальной политики ВГА».
Відповідно до акта огляду відеоматеріалу від 30 жовтня 2023 року проведено огляд інформації, розміщеної в інтернет-месенджері «Телеграм» у чаті під назвою « ОСОБА_8 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 
Під час огляду встановлено, що у вказаному чаті міститься відеоматеріал, на якому особа, ідентифікована як « ОСОБА_9 », перебуваючи на посаді «Начальника отдела труда и социальной политики Каланчакской ВГА», висловлює слова вдячності керівництву Республіки Мордовія за те, що вони високо оцінили її роботу на тимчасово окупованій рф території в смт Каланчак та подарували два ноутбуки і принтер.
На зображенні з відеоматеріалу міститься напис російською мовою: « ОСОБА_10 начальник отдела труда и социальной политики Каланчакской ВГА», а також субтитри зі словами: «Хочу передать слова благодарности Правительству Республики Мордовии».
Також в акті зазначено, що під час подальшої перевірки інформації та пошуку повних установчих даних особи, підписаної як « ОСОБА_9 », встановлено, що цією особою є громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
За попередньою інформацією, наведеною в акті, ОСОБА_5 під час окупації м. Херсона активно підтримувала рф та надавала їй допомогу, а перед деокупацією м. Херсона разом з представниками рф вибула до смт Каланчак, де зайняла одну з керівних посад в органах державного управління, а саме посаду начальника відділу праці та соціальної політики Каланчацької військової державної адміністрації.
Відповідно до акта огляду від 20 липня 2023 року, проведено огляд телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_4 », створеного у месенджері «Telegram».
Під час огляду встановлено, що у вказаному телеграм-каналі міститься публікація під назвою «Дети из Херсонской области отправились в оздоровительный лагерь Республики Мордовия». У публікації йдеться про організацію поїздки дітей з Херсонської області до оздоровчого табору Республіки Мордовія.
У ході огляду завантажено та відтворено відеоматеріал тривалістю 02 хвилини 00 секунд під назвою «Дети из Херсонской области отправились в оздоровительный лагерь Республики Мордовия». На відеозаписі відображено процес організації виїзду дітей із тимчасово окупованої території Херсонської області до табору на території рф.
В акті огляду зафіксовано, що у проміжку часу з 01 хвилини 07 секунди до 01 хвилини 26 секунди відеозапису зображена особа, зовні схожа на ОСОБА_5 . На відеозаписі ця особа дає інтерв`ю місцевим російським журналістам «Таврия. Херсон» щодо організації поїздки неповнолітніх дітей до Республіки Мордовія рф.
На знімках екрана з відеозапису міститься напис російською мовою: « ОСОБА_10 начальник отдела труда и социальной политики Каланчакского муниципального округа». Також в акті зазначено, що особа, зображена на відеозаписі, від імені окупаційної адміністрації організовує поїздку неповнолітніх дітей до Республіки Мордовія рф.
Відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2024 року у справі № 490/993/24 надано дозвіл на проведення обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_11 , з метою відшукання та вилучення предметів і документів, що можуть свідчити про вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.
Відповідно до протоколу обшуку та огляду від 21 лютого 2024 року проведено обшук будинку за адресою: АДРЕСА_1 в, під час якого виявлено та вилучено: підручник під назвою «Литература Часть 2, 7 класс»; підручник під назвою «Судоустройство и правоохранительные органы»; підручник під назвою «Русский язык Часть 2, 7 класс»; підручник під назвою «Русский язык Часть 1, 7 класс»; навчальний посібник під назвою «Информатика 7 класс»; підручник під назвою «Литература Часть 1, 7 класс»; газети під назвою «Надднепрянская правда» № 7 від 11 серпня 2022 року у двох примірниках; газету під назвою «Надднепрянская правда» № 2 від 08 липня 2022 року в одному примірнику; незаповнений бланк бюлетеня з ручкою з маркуванням «С Россией навсегда» і візитною карткою під назвою «Мы вместе с Россией», які містяться у прозорому файлі; газету під назвою «Надднепрянская правда» № 7 від 11 серпня 2022 року в одному примірнику; чотири фотокартки; документ під назвою «Тезисы для обращения к ВГА Херсонской области и главе правительства Херсонской области о проведении на территории референдума о включении нашего региона в состав РФ»; два триколори - прапори рф; дві георгіївські стрічки; моток георгіївської стрічки; брелок; маленький сувенірний прапорець - триколор, обмотаний георгіївською стрічкою.
Відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 21 лютого 2024 року зазначені речі, предмети та документи, вилучені під час обшуку визнані речовими доказами.
Відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року у справі № 490/993/24 на зазначене майно, вилучене під час обшуку від 21 лютого 2024 року, накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до протоколу огляду від 24 травня 2024 року проведено огляд відкритого інтернет-ресурсу за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 а саме публікації в телеграм-каналі «Администрация Каланчакского района».
Під час огляду встановлено наявність публікації, опублікованої ІНФОРМАЦІЯ_6 о 10 годині 01 хвилині, зі змістом про те, що «Правительство Мордовии высоко оценило работу начальника отдела труда и социальной политики Каланчакской администрации». У публікації зазначено, що ОСОБА_9 відповідала за організацію відпочинку дітей Каланчацького округу в Мордовії, улітку дві групи дітей у супроводі дорослих провели по три тижні в саранському оздоровчому таборі « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».
Також у публікації зазначено, що « ОСОБА_12 » подякувала уряду республіки за оцінку її роботи та за подарунки - два ноутбуки і кольоровий принтер, які будуть використовуватися для організації роботи відділу.
Протоколом огляду зафіксовано відео, у якому особа, схожа на ОСОБА_5 , підписана як « ОСОБА_9 Начальник отдела труда и социальной политики Каланчакской ВГА», звертається зі словами подяки до уряду Республіки Мордовія. У відеозверненні особа висловлює подяку за високу оцінку її роботи та зазначає про отримання двох ноутбуків і кольорового принтера для роботи з неблагополучними сім`ями.
Відповідно до висновку експерта від 05 червня 2024 року № СЕ-19/112-24/6189-ФП (судово портретна експертиза) на відеозаписі під назвою «2_9r4hxBS» у період з 00 хв. 00сек. до 00 хв. 52 сек. розміщеного 10.09.2022 на Телеграм-каналі «Шефская помощь | Херсонская область», у публікації (відеосюжет) під назвою «Правительство Мордовии высоко оценило работу начальника отдела труда и социальной политики Каланчакской администрации» та на зображені, що міститься у файлі під назвою «фото Ф1 ОСОБА_5 » (додаток до відповіді підрозділу на доручення від 04.12.2023, №5/748), зображена одна і та ж сама особа.»
Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи витрати на проведення експертизи становлять 3 029,12 грн.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 червня 2024 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_6 , їй пред`явлено для впізнання фототаблицю із зображенням чотирьох осіб.
Під час впізнання свідок ОСОБА_6 вказала, що на фотознімку № 3 зображена ОСОБА_5 , яка зайняла посаду начальника відділу праці та соціальної політики Каланчацької ВЦА. 
Відповідно до довідки до фототаблиці до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 червня 2024 року, на фотокартці № 3 зображена громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Особи, зображені на фотокартках № 1, № 2 і № 4, не мають відношення до кримінального провадження № 42023230000000401.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 травня 2024 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_7 , йому пред`явлено для впізнання фототаблицю із зображенням чотирьох осіб.
Під час впізнання свідок ОСОБА_7 вказав, що на фотознімку № 3 зображена ОСОБА_5 , яка зайняла посаду начальника відділу праці та соціальної політики Каланчацької ВЦА. 
Відповідно до довідки до фототаблиці до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 травня 2024 року, на фотокартці № 3 зображена громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Особи, зображені на фотокартках № 1, № 2 і № 4, не мають відношення до кримінального провадження № 42023230000000401.
Під час дослідження вказаних доказів жодна із сторін не заявила про недотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства при їх отриманні на стадії досудового розслідування, про їх недопустимість чи неналежність.
Також, на судовому засіданні були досліджені показання свідків отримані не шляхом їх безпосереднього допиту судом під час судового засідання, а у порядку частини одинадцятої статті 615 КПК України, відповідно до якої показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.
У вказаному порядку досліджені показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які були допитані під час досудового розслідування, що підтверджується протоколами допиту свідків, а також змістом DVD-R дисків, доданих до протоколів допиту, які були відтворені в залі суду.
Таке рішення було судом ухвалене у зв`язку з неможливістю забезпечення прибуття зазначених свідків до зали суду з об`єктивних причин.
Так, відповідно до результатів допиту свідка ОСОБА_7 , які зафіксовані за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації, встановлено, що він 24 травня 2024 року надав такі показання. 
Свідок ОСОБА_7 пояснив, що до початку повномасштабного вторгнення рф проживав у смт Каланчак та працював. Після 24 лютого 2022 року на територію населеного пункту зайшли військові рф з відповідними позначками, у селищі перебувала значна кількість російських військових, були вертольоти та обстріли, зокрема очисних споруд. З тимчасово окупованої території він виїхав 15 вересня 2023 року разом із дружиною ОСОБА_6 .
Свідок зазначив, що через складні життєві обставини, відсутність заробітної плати та засобів для проживання він разом із дружиною звернувся до будівлі місцевої адміністрації, яку назвав «білим домом», що раніше була приміщенням райкому та розташована за адресою: смт Каланчак, вул. Херсонська, 1. На будівлі були прапори російської федерації, на вході стояли російські військові, які здійснювали пропускний режим, запитували, до кого і з якою метою особи йдуть.
Після повідомлення про намір звернутися з питання отримання допомоги його з дружиною спрямували до ОСОБА_5 . На дверях кабінету була табличка з написом про посаду: «начальник отдела труда и социальной политики Каланчацькой ВГА ОСОБА_5 ». У кабінеті жінка представилася як ОСОБА_5 . Вона перебувала на керівному місці в кабінеті, де також були інші працівниці відділу.
Під час розмови ОСОБА_5 запитала, чи отримували вони паспорти рф. Після відповіді, що таких паспортів вони не отримували, ОСОБА_5 повідомила, що без паспортів рф допомоги не буде, а для громадян України допомога не надається. Вона також зазначила, що після отримання паспортів рф можливо буде отримати допомогу, а також працевлаштування.
ОСОБА_7 вказав, що інші працівниці в кабінеті приймали людей, працювали за комп`ютерами, зверталися до ОСОБА_5 із робочими питаннями, а вона надавала їм вказівки та розпорядження. Під час спілкування ОСОБА_5 поводилася впевнено, як керівник, ознак пригніченого стану, залякування чи примусу свідок не помітив.
Також свідок повідомив, що бачив ОСОБА_5 уперше саме під час звернення до окупаційної адміністрації, подія відбувалася у травні 2023 року. ОСОБА_5 не була місцевою жителькою, а з`явилася в смт Каланчак після деокупації м. Херсона разом із представниками окупаційної влади. Свідок зазначив, що може впізнати ОСОБА_5 .
Відповідно до результатів допиту свідка ОСОБА_6 , які зафіксовані за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації, встановлено, що вона 10 червня 2024 року надала такі показання.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що до початку повномасштабного вторгнення рф перебувала за місцем свого проживання у смт Каланчак. З тимчасово окупованої території виїхала 15 вересня 2023 року на підконтрольну Україні територію.
Свідок зазначила, що в період окупації в смт Каланчак перебували військові рф та місцеві колаборанти. Через відсутність роботи, коштів на життя та ліки сусіди порадили їй звернутися до так званого «білого дому», де, за їхніми словами, працювала начальник відділу праці та соціальної політики ОСОБА_5 . ОСОБА_5 була не місцевою жителькою, приїхала з м. Херсона після деокупації правобережної частини Херсонської області.
ОСОБА_6 разом із чоловіком ОСОБА_7 звернулася до будівлі місцевої адміністрації, розташованої у смт Каланчак по вул. Херсонській, 1. На будівлі були прапори російської федерації, біля входу стояли військові рф, які здійснювали пропускний режим, запитували, до кого і з якою метою особи йдуть.
У приміщенні були працівники та відвідувачі. На дверях кабінету містилася табличка з написом «начальник отдела труда и социальной политики ОСОБА_5 ». Після очікування в черзі ОСОБА_5 представилася як начальник відділу праці та соціальної політики і запитала про мету звернення.
Свідок пояснила, що вони повідомили ОСОБА_5 про відсутність коштів на життя та ліки. У відповідь ОСОБА_5 запитала, чи є вони громадянами російської федерації або України. Після відповіді, що вони є громадянами України, ОСОБА_5 повідомила, що громадянам України допомога не надається, а для отримання будь-якої допомоги, зокрема на ліки та грошової допомоги, необхідно отримати паспорти рф.
ОСОБА_6 також зазначила, що ОСОБА_5 давала вказівки працівникам відділу, поводилася як керівник, впевнено та зверхньо. Ознак того, що ОСОБА_5 працювала під примусом, свідок не помітила.
Свідок пояснила, що раніше ОСОБА_5 не знала, однак може її впізнати за зовнішністю, зокрема за повним обличчям та родимкою на підборідді.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Таким чином, суд безсторонньо та неупереджено оцінивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, які є належними та допустимими, дійшов висновку, що підтверджені ними обставини виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований обвинуваченій злочин було вчинено і остання є винною у його вчиненні. Стороною обвинувачення, на переконання суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації вказаного діяння.
Наявність в діях обвинуваченої прямого умислу на вчинення інкримінованого злочину, а саме на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.
Суд враховує, що добровільність у контексті частини п`ятої статті 111-1 КК України означає вчинення особою відповідних дій за власним волевиявленням, за відсутності обставин, які б виключали кримінальну протиправність діяння, зокрема фізичного чи психічного примусу, крайньої необхідності або іншої об`єктивної неможливості обрати інший варіант поведінки.
Із досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_5 не лише формально була представлена як начальник відділу праці та соціальної політики, а фактично виконувала повноваження керівника цього підрозділу окупаційної адміністрації. У публікаціях телеграм-каналів « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та « ІНФОРМАЦІЯ_8 » вона підписана як « ОСОБА_10 начальник отдела труда и социальной политики Каланчакского муниципального округа» та « ОСОБА_9 Начальник отдела труда и социальной политики Каланчакской ВГА». Зміст цих публікацій свідчить, що ОСОБА_5 публічно діяла від імені відповідного органу окупаційної адміністрації, брала участь в організації поїздки дітей до Республіки Мордовія рф, давала інтерв`ю російським журналістам та висловлювала подяку уряду Республіки Мордовія за оцінку її роботи і надану техніку для роботи відділу.
Вказані письмові докази узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які незалежно один від одного описали однакові істотні обставини. Обидва свідки вказали, що у травні 2023 року звернулися до будівлі місцевої адміністрації у смт Каланчак по вул. Херсонській, 1, де на будівлі були прапори російської федерації, а пропускний режим забезпечували військові рф. Обидва свідки повідомили, що їх спрямували до ОСОБА_5 , на дверях кабінету була табличка із зазначенням її посади начальника відділу праці та соціальної політики, а сама ОСОБА_5 під час спілкування представилася керівником цього відділу.
Показання свідків є послідовними також у частині фактичного виконання ОСОБА_5 організаційно-розпорядчих функцій. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вказали, що в кабінеті перебували інші працівники відділу, які приймали людей, працювали з документами та зверталися до ОСОБА_5 з робочих питань, а вона надавала їм вказівки і розпорядження. Такі обставини відповідають пред`явленому обвинуваченню про здійснення ОСОБА_5 загального керівництва незаконним органом влади, надання службових доручень підпорядкованим працівникам і контроль за їх виконанням.
Обставини, встановлені з показань свідків, узгоджуються з даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за результатами яких ОСОБА_7 та ОСОБА_6 впізнали на фотознімку № 3 саме ОСОБА_5 як особу, яка зайняла посаду начальника відділу праці та соціальної політики Каланчацької ВЦА. Ці дані, у свою чергу, кореспондують з висновком судової портретної експертизи, яким підтверджено, що на відеозаписі з публікації про високу оцінку роботи начальника відділу праці та соціальної політики Каланчацької адміністрації та на зображенні ОСОБА_5 зображена одна і та ж сама особа.
Суд також враховує зміст поведінки обвинуваченої, описаної свідками. ОСОБА_5 під час особистого прийому громадян не приховувала займаної посади, діяла відкрито в приміщенні окупаційної адміністрації, приймала відвідувачів, вирішувала питання щодо можливості отримання соціальної допомоги та пов`язувала її надання з отриманням паспорта рф. Така поведінка свідчить не про випадкове перебування в установі або виконання технічних функцій, а про усвідомлене прийняття нею владної ролі у структурі окупаційної адміністрації.
Даних про застосування до ОСОБА_5 фізичного чи психічного примусу, погроз, насильства або інших обставин, які могли б виключати добровільність її дій, під час судового розгляду не встановлено. Навпаки, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 прямо зазначили, що ОСОБА_5 поводилася впевнено, як керівник, ознак пригніченого стану, залякування чи примусу вони не помітили. Такі показання узгоджуються з характером її публічної діяльності, зафіксованої в оглянутих інтернет-публікаціях, де вона від імені очолюваного відділу дає коментарі та висловлює подяку представникам рф.
Отже, наведені докази у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_5 , будучи громадянкою України, усвідомлювала факт тимчасової окупації смт Каланчак, незаконний характер створених рф органів влади на цій території, а також характер посади, яку вона обійняла. Її дії були спрямовані на фактичне виконання функцій керівника структурного підрозділу окупаційної адміністрації, а тому суд дійшов висновку, що зайняття нею посади начальника відділу праці та соціальної політики Каланчацького муніципального округу Херсонської області було добровільним, умисним і таким, що охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України.
Суд відхиляє доводи захисника про недопустимість показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , отриманих під час досудового розслідування та досліджених судом шляхом відтворення відеозаписів їх допиту.
Відповідно до частини одинадцятої статті 615 КПК України показання, отримані під час допиту свідка у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що допити свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проводилися під час досудового розслідування в умовах воєнного стану, їх хід і результати були зафіксовані за допомогою технічних засобів відеофіксації, про що зазначено у відповідних протоколах допиту. Відеозаписи цих допитів були відтворені в судовому засіданні, а тому суд дійшов висновку, що формальні умови, передбачені частиною одинадцятою статті 615 КПК України, для використання таких показань як доказів дотримані.
Посилання захисника на те, що сторона захисту не мала можливості поставити свідкам запитання безпосередньо в судовому засіданні, саме по собі не є підставою для визнання цих доказів недопустимими. Зміст частини одинадцятої статті 615 КПК України передбачає саме можливість використання у суді раніше отриманих показань, за умови фіксації допиту на відеозапис. Такий порядок дослідження доказу об`єктивно не передбачає можливості задавати йому запитання на судовому засіданні.
Водночас суд враховує, що відсутність можливості безпосередньо поставити свідкам запитання в судовому засіданні вимагає більш прискіпливої оцінки таких показань, їх змісту, способу отримання та узгодженості з іншими доказами. Саме тому суд не покладає показання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в основу висновку про винуватість ізольовано від інших доказів, а оцінює їх у сукупності з письмовими доказами, протоколами огляду інтернет-ресурсів, висновком судової портретної експертизи та протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.
Крім того, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що стороною обвинувачення вживалися заходи для встановлення місцезнаходження свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і забезпечення їх явки до суду. Так, відповідно до листа 79 Прикордонного Загону Державної Прикордонної Служби України від 27 жовтня 2025 року № 05/610-25-вих, головним оперативно-розшуковим відділом проведено роботу, спрямовану на встановлення місцезнаходження свідків, однак за останнім відомим місцем проживання у м. Херсоні вони не перебували, актуальне місце проживання оперативним підрозділом не було встановлено, на телефонні дзвінки, у тому числі в інтернет-месенджерах, свідки не відповідали, у зв`язку з чим забезпечити їх явку до Великоолександрівського районного суду Херсонської області для участі у судовому засіданні було неможливо. У подальшому листом заступника керівника Херсонської обласної прокуратури від 14 квітня 2026 року № 10/1-2605-23 головному оперативно-розшуковому відділу ІНФОРМАЦІЯ_9 повторно доручено вжити заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і забезпечення їх явки до суду на 19 травня 2026 року. Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_9 від 13 травня 2026 року № 05/190-26-вих, за останнім відомим місцем проживання зазначені особи не перебувають, на теперішній час можливо проживають у м. Біла Церква Київської області, на телефонні дзвінки, у тому числі в інтернет-месенджерах, не відповідають, у зв`язку з чим забезпечити їх явку до суду також не видалося можливим.
Отже, суд встановив об`єктивні причини, які унеможливили забезпечення безпосереднього допиту свідків у судовому засіданні. За таких обставин використання показань, отриманих у порядку частини одинадцятої статті 615 КПК України, не свідчить про порушення права обвинуваченої на захист, оскільки суд дослідив ці докази у відкритому судовому засіданні, за участі захисника, з наданням стороні захисту можливості висловити свої заперечення щодо їх змісту, належності, допустимості та доказового значення.
Суд також бере до уваги, що після відтворення відеозаписів сторона захисту не вказала на конкретні істотні порушення порядку проведення допитів свідків, які могли б вплинути на допустимість отриманих показань. Зокрема, захисник не зазначив про нероз`яснення свідкам їх прав та обов`язків, непопередження про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, застосування примусу, тиску, навідних запитань або інші обставини, які ставили б під сумнів добровільність, достовірність чи процесуальну придатність таких показань.
Не встановлено судом і змістовних суперечностей між показаннями свідків та іншими доказами у справі. Навпаки, показання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 узгоджуються між собою у ключових обставинах: щодо місця розташування окупаційної адміністрації у смт Каланчак по вул. Херсонській, 1; наявності на будівлі прапорів рф та пропускного режиму, який забезпечували військові рф; наявності на дверях кабінету таблички із зазначенням посади ОСОБА_5 ; фактичного прийому громадян обвинуваченою; надання нею вказівок працівникам відділу; повідомлення про необхідність отримання паспорта рф для отримання допомоги; відсутності ознак примусу чи залякування під час виконання нею відповідних функцій.
Такі показання також узгоджуються з протоколами огляду публікацій в телеграм-каналах, де ОСОБА_5 публічно позначена як начальник відділу праці та соціальної політики Каланчацької адміністрації, а також із висновком судової портретної експертизи та протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.
Щодо доводів захисника про недопустимість відтворення резервних копій відеозаписів допитів свідків суд зазначає таке.
Первинно надані стороною обвинувачення оптичні носії, долучені до протоколів допиту свідків, не були відтворені в судовому засіданні з технічних причин. Після цього прокурор надав суду резервні копії відповідних відеозаписів, які були відтворені в судовому засіданні та досліджені за участі сторони захисту.
КПК України не містить заборони щодо дослідження в судовому засіданні копії технічного запису процесуальної дії, якщо така копія дає можливість встановити зміст зафіксованої процесуальної дії, а суд не має обґрунтованих підстав сумніватися в її походженні, цілісності чи відповідності відповідному протоколу. Сторона захисту не навела конкретних даних, які б свідчили, що відтворені відеозаписи стосуються іншого кримінального провадження, іншої процесуальної дії, іншого часу, інших осіб, або що їх зміст не відповідає протоколам допиту свідків.
Сам факт технічної неможливості відтворення одного носія та подальше відтворення резервної копії відповідного відеозапису не свідчить про недопустимість доказу. Оцінюючи такі відеозаписи, суд врахував їх зміст, відповідність протоколам допиту, відсутність заявлених стороною захисту конкретних ознак монтажу, підміни чи змістовного спотворення, а також їх узгодженість з іншими доказами у кримінальному провадженні.
За таких обставин суд дійшов висновку, що показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , досліджені шляхом відтворення відеозаписів їх допиту, є допустимими доказами. При цьому суд оцінює їх не як єдину чи вирішальну підставу для висновку про винуватість обвинуваченої, а як частину сукупності доказів, які взаємно доповнюють одне одного та підтверджують фактичне і добровільне зайняття ОСОБА_5 посади в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.
З огляду на наведені обставини, доводи захисника про необхідність виправдання ОСОБА_5 через недопустимість показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також через відтворення у судовому засіданні резервних копій відеозаписів їх допитів, суд вважає необґрунтованими. Такі доводи зводяться до незгоди сторони захисту з процесуальним порядком дослідження доказів, прямо передбаченим частиною одинадцятою статті 615 КПК України, однак не спростовують змісту показань свідків, їх узгодженості між собою та з іншими дослідженими доказами, а також не свідчать про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули визнання цих доказів недопустимими.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження у межах, передбачених частиною першою статті 337 КПК України, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази у їх сукупності, надавши їм правову оцінку відповідно до вимог статті 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, взявши до уваги показання свідків, допитаних під час досудового розслідування, відтворені під час судового розгляду в порядку частини одинадцятої статті 615 КПК України, які є послідовними, узгодженими між собою та з іншими обставинами, підтвердженими письмовими доказами, і які, на думку суду, є належними, допустимими та не викликають сумнівів у їх достовірності, у зв`язку з чим покладаються в основу обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що на момент вчинення злочину смт Каланчак Скадовського району Херсонської області перебувало під тимчасовою окупацією, на вказаній території було встановлено та здійснювався фактичний контроль з боку збройних формувань держави-агресора - рф, функціонувала створена всупереч законодавству України окупаційна адміністрація та підконтрольний їй незаконний орган влади, який здійснював функції у сфері праці та соціальної політики населення, а обвинувачена, будучи громадянкою України та достеменно знаючи про вказані обставини, добровільно зайняла посаду начальника відділу праці та соціальної політики Каланчацького муніципального округу Херсонської області, створеного окупаційною адміністрацією держави-агресора, та забезпечувала діяльність цього незаконного органу влади шляхом виконання організаційно-розпорядчих функцій, які суд кваліфікує за частиною п`ятою статті 111-1 КК України як колабораційну діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання суд дійшов таких висновків. 
Положеннями частин першої, другої статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Пунктом 3 частини першої статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 КК України та санкції частини п`ятої статті 111-1 КК України встановлено, що інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення є тяжким злочином проти основ національної безпеки України, яке передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Отже, при визначенні обвинуваченій виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення, наслідки його вчинення, інші обставини, які впливають на покарання, а також дані про її особу, яка раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, характеризується за місцем проживання посередньо.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 відповідно до статті 66 КК України, суд не встановив.
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 відповідно до статті 67 КК України, суд відносить вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Зважаючи на те, що обвинувачена, як громадянка України, вчинила тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, який у зв`язку з цим становить підвищену суспільну небезпеку, наслідки якого виявились, зокрема, у сприянні своїми діями державі-агресору в утвердженні незаконної окупаційної влади на території України, що порушило незалежність, суверенітет, територіальну цілісність та конституційний лад України, а також враховуючи вчинення обвинуваченою вказаного злочину із корисливих мотивів, про що свідчить відсутність обставин, які б підтверджували перебування її у тяжкому матеріальному стані, інші обставини, які б об`єктивно давали б підстави для відповідних висновків, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої, її перевиховання та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливо досягти шляхом призначення їй основного покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк – десять років, та додаткового покарання, у виді конфіскації всього майна, яке є її власністю, а також враховуючи, положення частини першої статті 55 КК України, висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду висловлені в постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 344/16025/18, правові позиції наведені в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування стаття 55 КК України, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22, обов`язкового додаткового покарання у виді з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг строком на п`ятнадцять років, що за характером і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинене кримінального правопорушення.
Призначення обвинуваченій мінімального покарання суд вважає необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з вимогами статей 50 та 65 КК України.
Інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення є тяжким злочином проти основ національної безпеки України, вчиненим на тимчасово окупованій території та з використанням умов воєнного стану. Характер діяння, його спрямованість на забезпечення функціонування незаконно створеного органу влади та фактичне сприяння державі-агресору зумовлюють підвищену суспільну небезпеку вчиненого.
Крім того, обвинувачена ухиляється від правосуддя, до суду не з`являється, участі у розгляді справи не бере, що свідчить про відсутність у неї наміру виконувати покладені законом обов`язки та про необхідність призначення покарання, достатнього для досягнення його мети, зокрема загальної та спеціальної превенції.
Обставин, які б пом`якшували покарання, судом не встановлено, натомість з урахуванням ступеня тяжкості злочину, форми вини, мотивів та обстановки його вчинення, суд дійшов висновку, що призначення мінімального покарання не відповідало б засадам справедливості та не забезпечило б досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 червня 2024 року у справі № 490/993/24 стосовно обвинуваченої, за її відсутності, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без зазначення строку дії такої ухвали.
Зважаючи на обставини справи, призначене обвинуваченій покарання, яке пов`язане з позбавленням волі, а також відсутність останньої на проголошенні вироку, суд вважає за необхідне продовжити застосований запобіжний захід до набрання вироком законної сили, з метою забезпечення його виконання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. 
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України, арешт залишити без змін до виконання вироку суду в частині конфіскації майна, а відповідно до частини другої статті 124 КПК України процесуальні витрати слід відшкодувати шляхом стягнення з обвинуваченої на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта.
На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 КПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді десяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг, строком на п`ятнадцять років та з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний стосовно ОСОБА_5 , – залишити до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченій ОСОБА_5 обраховувати з моменту її затримання в порядку виконання вироку суду.
Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
Речові докази, а саме: підручник під назвою «Литература Часть 2, 7 класс»; підручник під назвою «Судоустройство и правоохранительные органы»; підручник під назвою «Русский язык Часть 2, 7 класс»; підручник під назвою «Русский язык Часть 1, 7 класс»; навчальний посібник під назвою «Информатика 7 класс»; підручник під назвою «Литература Часть 1, 7 класс»; газети під назвою «Надднепрянская правда» № 7 від 11 серпня 2022 року у двох примірниках; газету під назвою «Надднепрянская правда» № 2 від 08 липня 2022 року в одному примірнику; незаповнений бланк бюлетеня з ручкою з маркуванням «С Россией навсегда» і візитною карткою під назвою «Мы вместе с Россией», які містяться у прозорому файлі; газету під назвою «Надднепрянская правда» № 7 від 11 серпня 2022 року в одному примірнику; чотири фотокартки; документ під назвою «Тезисы для обращения к ВГА Херсонской области и главе правительства Херсонской области о проведении на территории референдума о включении нашего региона в состав РФ»; два триколори - прапори рф; дві георгіївські стрічки; моток георгіївської стрічки; брелок; маленький сувенірний прапорець - триколор, обмотаний георгіївською стрічкою, - конфіскувати у власність держави.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року у справі № 490/993/24 на зазначене майно, залишити без змін до виконання вироку суду в частині конфіскації майна.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на проведення судової експертизи в сумі 3 029,12 грн.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику, а інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями частини третьої статті 323 і статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:     ________________     ОСОБА_1