КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 369/4575/26 Апеляційне провадження № 33/824/2573/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Омельченко М.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого  ОСОБА_1  на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2026 року про притягнення
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.04.2026 провадження у справі про притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Не погодившись з постановою суду, 21.04.2026 потерпілий ОСОБА_1 , оскаржив її в апеляційному порядку, направивши апеляційну скаргу до суду першої інстанції, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неврахування судом першої інстанції характеру маневру водія Fordяк визначального для виникнення дорожньо-транспортної пригоди. 
Вказує, що суд першої інстанції при розгляді справи залишив поза увагою п. 10.1. ПДР України, який регулює правовідносини у даній справі, оскільки водій автомобіля Fordздійснював активний маневр - зміну смуги руху і саме цей маневр, на переконання апелянта, створив небезпечну ситуацію та спричинив зіткнення. 
ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.
ОСОБА_3 заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив оскаржувану постанову залишити без змін.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Cудом першої інстанції було встановлено, що відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 600945, 26.02.2026 ОСОБА_3 керував автомобілем «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Вишневе Бучанського району Київської області, під час перестроювання з лівої в праву смугу у зв`язку з об`їздом перешкоди, не переконався, що маневр буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, та зіткнувся з автомобілем «Mitsubishi L200, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, здійснюючи поворот ліворуч, транспортні засоби отримали пошкодження.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що водій ОСОБА_1 , який виконував поворот ліворуч, повинен був дати дорогу автомобілю «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався назустріч. Огляд зустрічного напрямку руху для водія ОСОБА_1 був обмежений мікроавтобусом, водій якого рухався назустріч та зупинився на світлофорі для повороту ліворуч, однак не контролюючи дорожню обстановку та рух автомобілів у зустрічному напрямку, водій ОСОБА_1 розпочав маневр повороту ліворуч, перетнувши траєкторію руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_3 .
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У відповідності до п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів; г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів; ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху; є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.
Пунктом 10.1. ПДР України визначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При вирішенні питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, у повному обсязі дослідив наявні в матеріалах справи докази, які містяться в матеріалах справи та дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення повинна бути зазначена суть адміністративного правопорушення, оскільки конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що ОСОБА_3 , під час перестроювання з лівої смуги у праву, в зв`язку із об`їздом перешкоди, не переконався, що маневр буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi L200», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, здійснюючи поворот ліворуч.
З метою перевірки доводів апеляційної скарги було досліджено наявні в матеріалах справи відеозаписи.
Так, з наявного в матеріалах справи відеозапису встановлено, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Ford Fusion», здійснював зміну смуги руху з лівої смуги руху на праву. Виїхавши на перехрестя, відбулось зіткнення із автомобілем «Mitsubishi L200», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який повертаючи ліворуч, не пересвідчився у безпечності свого маневру та не надав перевагу транспортному засобу «Ford Fusion», яким керував ОСОБА_3 .
Наведене у своїй сукупності вказує на те, що в діях ОСОБА_3 відсутні порушення 10.1. ПДР України.
Обставини даної справи свідчать про те, що ОСОБА_3 , здійснюючи маневр повороту ліворуч, на регульованому перехресті, на зелений сигнал світлофору, не надав дорогу транспортному засобу «Ford Fusion», яким керував ОСОБА_3 .
Таким чином, ОСОБА_3 діяв у відповідності із положеннями ПДР України.
ОСОБА_1 , за встановлених обставин у цій справі, повинен був діяти у відповідності з пунктом 16.6. ПДР України, яким визначено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв.
Таким чином, ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що вина ОСОБА_3 у порушенні п.п. 2.3 б, 10.1 ПДР України, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є недоведеною, а тому вірним є висновок про наявність підстав для закриття провадження у справі через відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.
Доводи ОСОБА_1 про те, що водій автомобіля Ford здійснював зміну смуги руху і саме цей маневр створив небезпечну ситуацію та спричинив зіткнення, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки саме дії ОСОБА_1 , за обставин цієї справи, призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із невиконанням п. 16.6. ПДР України.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП матеріали справи не містять, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови.
За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених у постанові обставин, є обґрунтованим та правильним, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції, без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2026 року відносно  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Максим Оніщук