КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2026 року м. Київ справа №320/33397/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акустик Інжиніринг» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Акустик Інжиніринг» (далі позивач) із позовом до Київської митниці (далі відповідач), у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100100/2024/000021/2 від 06.05.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при митному оформленні товару за додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом за ціною договору (контракту). Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України (далі МК України), підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару, подані документи не містять розбіжностей.
Позивач стверджує, що митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу.
Відповідачем, на переконання позивача, неправомірно було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100100/2024/000021/2 від 06.05.2024, яким скориговано заявлену позивачем митну вартість товару в додатковій митній декларації ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024, незважаючи на подані позивачем необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару за ціною, заявленою декларантом.
Позивач не погодився з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нову додаткову митну декларацію, в якій скоригував митну вартість товару з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів, сплатив митні платежі й перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом (грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів фінансову гарантію).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 відкрито провадження у справі №320/33397/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано докази по справі від позивача та відповідача.
Відповідач позов не визнав, у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що ним здійснено перевірку правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
При здійснення такого порівняння відповідачем з`ясовано, що вартість заявленого до митного оформлення товару є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яким міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України.
Заявлена позивачем митна вартість викликала сумніви в дійсності ціни оцінюваного товару в розумінні статті VII ГАТТ та викликала сумніви в достовірності відомостей, поданих для підтвердження митної вартості товару.
Додаткові документи, що вимагалися в повідомленні (видаткові, податкові накладні, каталоги, прайс-листи тощо), декларантом надані не були, а тому заявлена митна вартість товару не підтверджена документами, що вимагалися митним органом відповідно до частин другої та третьої статті 53 МК України.
У зв`язку з цим відповідач вважає, що спірне рішення про коригування митної вартості товару прийняте митним органом з урахуванням вимог чинного законодавства України, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.
07.08.2024 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач підтримав свою правову позицію, викладену в позовні заяві, та навів свої заперечення проти аргументів відповідача, зазначених у відзиві на позовну заяву.
13.08.2024 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач підтримав свою правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, та навів свої заперечення проти аргументів позивача, зазначених у відповіді на відзив.
Розглянувши подані документи й матеріали, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Акустик Інжиніринг» (місцезнаходження: 02098, м. Київ, Дніпровська набережна, буд. 3, ідентифікаційний код 44854552) зареєстроване в якості юридичної особи 26.10.2022, номер запису 1 000 671 020000 036336 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Судом встановлено, що 15.05.2023 між Vibrofix GmbH, компанією, зареєстрованою у Федеративній Республіці Німеччині, (далі продавець) та позивачем був укладений контракт №UA150523-01 (далі контракт), відповідно до пунктів 1-4 та 10 якого, зокрема, продавець продає, а позивач купує звукоізоляційні матеріали.
Кількість і ціни товару для кожної поставки зазначаються в специфікаціях та інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту. Рахунки-фактури виставляються на кожне відвантаження товару.
У вартість товару включені: вартість упаковки, завантаження в транспортний засіб, вартість оформлення необхідних документів, накладні витрати.
Продавець здійснює поставку товару на умовах, вказаних у специфікації або інвойсі, згідно з Incoterms 2000.
Продавець передає позивачу наступні документи: оригінал рахунка-фактури (інвойса); CMR; сертифікат походження (якщо немає даних про походження товару в інвойсі).
Платіж по кожному інвойсу має бути здійснений протягом 90 днів із дня митного оформлення вантажу на території України у відповідності до чинного законодавства України. За контрактом можлива попередня оплата товару, якщо це відображається у відповідній специфікації на партію товару.
Контракт набуває чинності з дати підписання.
24.04.2024 продавець та позивач уклали додаток (специфікацію) №8 до контракту на постачання наступного товару (далі товар): звукоізоляційна мембрана Lamix 10 кг (1 000 мм х 1 200 мм) у кількості 400 шт. за ціною 7,59 євро за 1 шт.; звукоізоляційна мембрана Lamix 5(1 200 мм х 1 200 мм) у кількості 2 088 шт. за ціною 8,02 євро за 1 шт.
Відповідно до додатку (специфікації) №8 від 24.04.2024 до контракту товар постачається на умовах FCA м. Монказа-і-Рашяк, провінція Барселона, Королівство Іспанія. Загальна вартість товару складає 19 781,76 євро.
24.04.2024 продавець виставив позивачу до сплати інвойс №241103.
Відповідно до інвойса №241103 від 24.04.2024 товар постачається на умовах FCA м. Монказа-і-Рашяк, провінція Барселона, Королівство Іспанія. Загальна вартість товару складає 19 781,76 євро.
03.05.2024 позивачем до Київської митниці було подано додаткову митну декларацію ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5, у графі 31 якої позивачем був зазначений товар, придбаний за інвойсом №241103 від 24.04.2024.
Відповідно до граф 20, 22 та 42 додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024 загальна вартість товару складає 19 781,76 євро, а його поставка відбувалася на умовах FCA Барселона, Королівство Іспанія.
У той же час, з матеріалів справи слідує, що позивач здійснив перевезення товару автомобільним транспортом із м. Монказа-і-Рашяк, провінція Барселона, Королівство Іспанія до місця ввезення на митну територію України. Розмір таких додаткових витрат склав 160 000,00 грн.
Таким чином, загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту), склала в гривневому еквіваленті станом на день подання позивачем додаткової митної декларації щодо товару 03.05.2024 – 996 962,31 грн. (19 781,76 євро х 42,3098 + 160 000,00 грн.).
На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані, зокрема:
(0380) інвойс №241103 від 24.04.2024;
(0730) автотранспортна накладна №29/04/2024 від 29.04.2024;
(3004) рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги – рахунок-фактура №СФ-25-2 від 30.04.2024, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпромаштранс» (далі перевізник);
(3007) документ, що підтверджує вартість перевезення товару, - довідка про транспортні витрати №7 від 30.04.2024, видана перевізником;
(3016) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, - висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчого дослідження у відповідності до договору про надання послуг №24/1/102 від 02.05.2024, виданий судовим експертом Білобраном Степаном Зіновійовичем;
(4100) контракт;
(4103) додаток (специфікація) №8 від 24.04.2024 до контракту;
(4301) договір-замовлення №230424 від 23.04.2024, укладений між перевізником та позивачем;
(9610) копія митної декларації країни відправлення №24PL331020E0374806 від 29.04.2024.
Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в додатковій митній декларації ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024 митної вартості товару, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення про витребування додаткових документів для підтвердження заявленого позивачем рівня митної вартості товару, в якому зазначив, що за результатами перевірки відомостей щодо рівня цін встановлено, що митна вартість заявленого товару є нижчою, ніж рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Посилаючись на положення статті 53 МК України, митний орган витребував від позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованого товару: бухгалтерську документацію (видаткові, податкові накладні); каталоги, прайс-листи фірми-виробника; якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи; інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, тощо.
Позивач на вказаний запит надав відповідачу заяву №1 від 03.05.2024, в якій зазначив про надання ним до митного оформлення всіх наявних у нього документів.
06.05.2024 Київською митницею було прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA100100/2024/000021/2, згідно з яким відповідач, застосувавши шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, заявлену позивачем митну вартість товару №1 у додатковій митній декларації ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024 скоригував із 23 563,39 євро до рівня 84 196,32 євро.
Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення про коригування митної вартості товарів, зокрема, зазначив, що надані відповідно до вимог статті 53 МК України документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.
У відповідності до статті 337 МК України при проведенні перевірки документів, які надані в підтвердження заявленої митної вартості товару одночасно з додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024 виявлено наступне. Відповідно до розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контрою за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України №476 від 01.07.2021, здійснено перевірку правильності визначення митної вартості шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких уже здійснено. При здійсненні такого порівняння з`ясовано, що вартість заявленого до митного оформлення товару є меншою від мінімального рівня митної вартості товарів, інформація по яким міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України. Заявлена позивачем митна вартість викликала сумніви в дійсності ціни оцінюваного товару в розумінні статті VII ГАТТ та викликала сумніви в достовірності відомостей, поданих для підтвердження митної вартості товару.
Ураховуючи викладене, керуючись статтею 53 МК України, 03.05.2024 декларанту направлено повідомлення з вимогою надання додаткових документів щодо підтвердження заявленої митної вартості щодо товару 1 за додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024.
Відповідач зазначив, що до митного оформлення надано сканований сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AT 0251825 від 29.04.2024 неналежної якості.
Ураховуючи той факт, що в графі 36 додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024 зазначено цифровий код податкової пільги 410 відповідно до класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, провести ідентифікацію відміток (печаток та підписів) не вбачається за можливе.
За результатом опрацювання запиту митниці декларант надав контракт, подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних із ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів. Інші документи, що вимагалися митницею, декларантом не надано.
За результатами розгляду наданих документів відповідач зазначив, що в митній декларації країни відправлення №24PL331020E0374806 від 29.04.2024 вказана вартість товару в польських злотих (85 540,00), що є еквівалентом 839 840,27 грн. згідно з офіційного курсу на зазначену дату. Проте розрахована фактурна вартість партії товару згідно з відомостями за додатковою митною декларацією ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024 становить 836 962,31 грн., що являє собою невідповідність у заявлених відомостях.
У документі (код 9000) №FVR24-0489 від 23.04.2024, що виставлений компанією Acoustic & Insulation Techniques на продавця, відсутня інформація стосовно призначення платежу, реквізитів договору, на підставі якого здійснюються взаєморозрахунки, тощо.
Окрім іншого, у вищевказаному рахунку в графі опис товару зазначено «Lamix 5 kg ADH 1 Cara». Проте в графі 31 додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024 зазначено «Lamix 5 ADH», що не дає підстав вважати, що це рахунок саме за товар, поданий до митного оформлення.
Митний орган також зазначив, що на офіційному веб-сайті виробника Acoustic & Insulation Techniques представлені товари в розділі «Будівництво» стосовно продукції: «PR 3,5», «PR 3,5 ADH», «Lamix», «Lamix ING», «PR 3,5 10», «Parquemix 202». Проте інформація щодо товару Lamix 10 кг (1 000 х 1 200), Lamix 5 ADH (1 000 х 1 200) відсутня.
Згідно з графою 20 додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024 умови поставки зазначено FCA Барселона. Проте згідно з відомостями з автотранспортної накладної №29/04/2024 від 29.04.2024 місцем завантаження вказано м. Монказа-і-Рашяк, провінція Барселона. Варто зазначити, що м. Монказа-і-Рашяк є містом у муніципалітеті Королівства Іспанії та входить у провінцію Барселона. Відстань між містами Монказа-і-Рашяк і Барселона становить 3,5 км. Рахунок-фактура №СФ-25-2 від 30.04.2024 виставлений на послуги з переміщення за маршрутом Монказа-і-Рашяк - м/п Краківець. Ураховуючи викладене, відомості, що зазначені в митній декларації і документи, що подані до митного оформлення стосовно транспортних витрат, містять розбіжності.
З метою встановлення діяльності продавця шляхом перевірки відповідних реєстрів Федеративної Республіки Німеччини встановлено, що зазначена компанія має веб-сайт vibrofix.com, що створений на міжнародному домені. Відтак, у розділі контакти є пряме посилання на позивача, що дає змогу встановити зв`язок, проте інформація щодо цін відсутня, а отже перевірити достовірність цін в інвойсі №241103 від 24.04.2024 не вбачається за можливе.
Відповідач вказав на те, що додаткові документи, що вимагалися в повідомленні (видаткові, податкові накладні, каталоги, прайс-листи тощо) надані не були, а отже заявлена митна вартість не підтверджена документами, що вимагалися митним органом відповідно до частин другої та третьої статті 53 МК України.
Митний орган зазначив, що наданих документів недостатньо для підтвердження заявленої митної вартості.
Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Частиною шостою статті 54 МК України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Декларантом не виконано вимогу пункту 2 частини другої статті 52 МК України стосовно надання митному органу достовірних відомостей, що повинні базуватися на об?єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів неможливо застосувати у зв`язку з відсутністю даних вартості операції з ідентичними товарами, в тому числі за якісними характеристиками, прийнятої митним органом із дотриманням усіх умов, зазначених у статтях 59 та 61 МК України, а саме відсутнє одночасне співпадіння таких умов як:фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва; виробник. Метод визначення митної вартості на підставі ціни угоди щодо подібних (аналогічних) товарів у відповідності до вимог статті 60 МК України неможливо застосовувати у зв`язку з відсутністю вартості таких операцій із дотриманням усіх умов, зазначених у статтях 60 та 61 МК України, а саме відсутнє одночасне співпадіння таких умов як: якість товарів; наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку; країна виробництва; виробник. Відсутня також можливість застосування методів визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості у відповідності до положень статей 62 та 63 МК України у зв`язку з тим, що декларантом не надано документів для розрахунку митної вартості за цими методами.
Ураховуючи неможливість застосування попередніх методів, керуючись положеннями частини восьмої статті 57 та частини першої статті 55 МК України можливо застосувати резервний метод відповідно до статті 64 МК України. У відповідності до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контрою за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України №476 від 01.07.2021, проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнями митної вартості товарів, схожих за описом та країною походження товарів, митне оформлення яких уже здійснено. При здійсненні такого порівняння з`ясовано, що вартість заявленого до митного оформлення товару є меншою від мінімального рівня митної вартості подібних за фізичними характеристиками товарів, інформація по яким наявна в ціновій базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України. Ураховуючи неможливість застосування попередніх методів, керуючись положеннями частини восьмої статті 57 та частини першої статті 55 МК України, та на підставі відсутності інформації в ціновій базі даних ЄАІС, що переглядається посадовою особою митниці, та відповідає подібним товарам згідно зі статтями 60 та 61 МК України (а саме: відомостей щодо виробника, схожих характеристик товарів; наявність торгової марки та репутації оцінюваних товарів на ринку; країни виробництва), можливо застосувати резервний метод відповідно до статті 64 МК України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями ГАТТ, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами рівнях митної вартості.
Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, та рівень митної вартості згідно з джерелом інформації: товар №1 (пластини, листи, стрічки з пористого синтетичного каучуку) - митна декларація №24UA209170035136U8 від 28.04.2024 (вартість референтного товару складає 4,42 долари США за 1 кг).
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів Київська митниця видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100100/2024/000470 від 06.05.2024.
З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач з урахуванням коригувань подав нову додаткову митну декларацію ІМ40ДЕ №24UA100100031966U8 від 07.05.2024 та митний орган прийняв рішення про випуск товару під грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів (фінансову гарантію) в розмірі 514 213,57 грн.
Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Митний кодекс України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України. 
Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).
Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.
Статтями 49 та 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).
Згідно з частиною другою статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Згідно зі статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України). 
Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» №3018-VI від 15.02.2011, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).
Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою-третьою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:
1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;
2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;
3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;
5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;
6) мінімальної митної вартості;
7) довільної чи фіктивної вартості.
Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.
Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту й достовірність відомостей про заявлену митну вартість товарів; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Судом після дослідження оскаржуваного рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100100/2024/000021/2 від 06.05.2024 та відзиву Київської митниці на позовну заяву встановлено, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів було винесене відповідачем, так як позивач не підтвердив суму включених ним до митної вартості спірного товару витрат на його перевезення автомобільним транспортом із Королівства Іспанії до місця ввезення на митну територію України.
Суд не погоджується з таким висновком відповідача з огляду на наступне.
Судом досліджено надані позивачем відповідачу та суду контракт, додаток (специфікацію) №8 від 24.04.2024 до нього, інвойс №241103 від 24.04.2024, договір-замовлення №230424 від 23.04.2024, укладений між перевізником та позивачем, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №29/04/2024 від 29.04.2024, рахунок-фактуру №СФ-25-2 від 30.04.2024, виданий перевізником, довідку про транспортні витрати №7 від 30.04.2024, видану перевізником, платіжну інструкцію №351 від 08.05.2024, видану позивачем, акт здачі-прийняття транспортних послуг №ОУ-000103 від 07.05.2024, складений між перевізником та позивачем, висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчого дослідження у відповідності до договору про надання послуг №24/1/102 від 02.05.2024, виданий судовим експертом Білобраном Степаном Зіновійовичем.
Судом встановлено, що відповідно до додатку (специфікації) №8 від 24.04.2024 до контракту та інвойса №241103 від 24.04.2024 товар постачався на умовах FCA м. Монказа-і-Рашяк, провінція Барселона, Королівство Іспанія. Загальна вартість товару складає 19 781,76 євро.
У відповідності до графи 4 міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №29/04/2024 від 29.04.2024 місцем завантаження спірного товару є м. Монказа-і-Рашяк, провінція Барселона, Королівство Іспанія.
Судом також встановлено, що відповідно до граф 20, 22 та 42 додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024 загальна вартість товару складає 19 781,76 євро, а його поставка відбувалася на умовах FCA Барселона, Королівство Іспанія.
Умови поставки FCA згідно з Incoterms 2000 передбачають те, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.
Цей термін може бути застосований незалежно від виду транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення.
Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.
Якщо покупець призначає іншу особу, ніж перевізник, прийняти товар для перевезення, то продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки щодо поставки товару з моменту його передання такій особі.
Відповідно до статті А.3 розділу FCA вищезгаданих правил Incoterms 2020 продавець зобов`язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 «а», у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.
Поставка вважається здійсненою,
а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього;
б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем відповідно до статті А.3 "а", нерозвантаженим з транспортного засобу продавця.
Якщо сторони не узгодили конкретного пункту в межах названого місця поставки, і наявні декілька придатних для цього пунктів, продавець може вибрати пункт у межах місця поставки, який найбільш задовольняє його цілям.
За відсутності точних вказівок від покупця, продавець може поставити товар для перевезення у спосіб, що зумовлюється видом транспорту та/або кількістю та/або характером товару.
Отже, відповідно до умов поставки FCA зобов`язання продавця із поставки спірного товару вважаються виконаними з моменту його завантаження на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений позивачем, чи іншою особою, що діє від імені останнього.
У спірному випадку місцем поставки товару є м. Монказа-і-Рашяк, провінція Барселона, Королівство Іспанія.
Як на підставу для включення до митної вартості спірного товару витрат на його перевезення автомобільним транспортом до митного кордону України в розмірі 160 000,00 грн., позивач послався на договір-замовлення №230424 від 23.04.2024, укладений між перевізником та позивачем, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) №29/04/2024 від 29.04.2024, а також рахунок-фактуру №СФ-25-2 від 30.04.2024 та довідку про транспортні витрати №7 від 30.04.2024, видані перевізником.
Вказаний розмір додатково понесених позивачем витрат також підтверджується наявними в матеріалах справи належними та достовірними доказами, а саме: платіжною інструкцією №351 від 08.05.2024, виданою позивачем, та актом здачі-прийняття транспортних послуг №ОУ-000103 від 07.05.2024, складеним між перевізником та позивачем.
Таким чином, загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту), в гривневому еквіваленті станом на день подання позивачем додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024 склала 996 962,31 грн. (19 781,76 євро х 42,3098 + 160 000,00 грн.) та є документально підтвердженою.
Суд вважає, що наданого позивачем пакету документів було достатньо для підтвердження вартості додатково понесених ним витрат, пов`язаних із транспортуванням товару автомобільним транспортом до митного кордону України, в розмірі 160 000,00 грн.
Суд також вважає необ`єктивним з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів твердження відповідача про непідтвердження позивачем розміру транспортних витрат через допущення очевидної технічної неточності при заповненні графи 20 додаткової митної декларації ІМ40ДЕ №24UA100100031614U5 від 03.05.2024, в якій позивачем не було конкретизовано місце поставки спірного товару в провінції Барселоні, Королівство Іспанія.
Суд критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які ні не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, ні заповнюються позивачем, зокрема копії митної декларації країни відправлення та інвойса, за яким продавець придбав спірний товар у свого постачальника, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та достовірними доказами, а саме: контрактом, додатком (специфікацією) №8 від 24.04.2024 до нього, інвойсом №241103 від 24.04.2024, договором-замовленням №230424 від 23.04.2024, укладеним між перевізником та позивачем, міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) №29/04/2024 від 29.04.2024, рахунком-фактурою №СФ-25-2 від 30.04.2024, виданим перевізником, довідкою про транспортні витрати №7 від 30.04.2024, виданою перевізником, платіжною інструкцією №351 від 08.05.2024, виданою позивачем, актом здачі-прийняття транспортних послуг №ОУ-000103 від 07.05.2024, складеним між перевізником та позивачем, та не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зі змісту спірного рішення відповідача №UA100100/2024/000021/2 від 06.05.2024 слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.
Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012).
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Судом встановлено, що Київська митниця в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA100100/2024/000021/2 від 06.05.2024 лише зазначила номер та дату митної декларації, використаної нею як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості спірного товару, при цьому відповідач усупереч вищезазначеним вимогам Правил не навів жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, що свідчить про протиправний характер оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Суд вважає неналежним обґрунтування відповідача про вибір митної вартості референтного товару, митне оформлення якого відбулося за додатковою митною декларацією №24UA209170035136U8 від 28.04.2024, з посиланням на те, що спірний та референтний товар вироблені в Європейському Союзі, так як вони вироблені в різних країнах Європейського Союзу.
Суд також не погоджується з твердженням відповідача, що комерційні умови купівлі-продажу та обсяги їх поставки є схожими, адже місця поставки товарів, як і їх обсяг є різними, що не було враховано відповідачем.
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів №UA100100/2024/000021/2 від 06.05.2024 протиправно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача.
Отже, висновки відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі референтної митної декларації №24UA209170035136U8 від 28.04.2024, зазначеної у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA100100/2024/000021/2 від 06.05.2024, є протиправним.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.
З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.
Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним (резервним) методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.
За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100100/2024/000021/2 від 06.05.2024 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 7 713,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №419 від 27.06.2024.
Відтак, оскільки позовні вимоги позивача задоволено, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 7 713,20 грн.
Щодо клопотання позивача про розподіл судових витрат та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 39 961,44 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 зазначив, що з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 у справі №826/856/18 зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, в пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents vs. Latvia (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Крім того, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, пункт 30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 (далі – Закон 5076) договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Таким чином, договір про надання правничої допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Відповідно до статті 30 Закону 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставин. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру в 39 961,44 грн. позивачем подано до суду копії: договору про надання правничої допомоги №04 від 19.02.2024, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Дельта Інтернешнл Ло» (далі адвокатське об`єднання) та позивачем (далі договір), а також додатку №2 від 06.05.2024 до нього, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №4803 від 29.03.2017, виданого на ім`я Тасліцького Германа Ігоровича, ордера на надання правничої допомоги серії АА №1438613 від 22.05.2024, рахунка на оплату №26 від 01.08.2024, виданого адвокатським об`єднанням, акту надання послуг №22 від 30.08.2024, складеного між адвокатським об`єднанням та позивачем, а також додатку до нього, заключної виписки за період із 05.08.2024 по 05.08.2024 за поточним рахунком №UA543052990000026006036219022, сформованою Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», листа позивача №8 від 11.09.2024.
Відповідачем подано заперечення проти клопотання представника позивача про розподіл судових витрат, у якому відповідач зазначає про неспівмірність понесених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та ціною позову.
Судом встановлено, що 19.02.2024 між адвокатським об`єднанням та позивачем було укладено договір, за умовами якого позивач доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу позивача в обсязі та на умовах, передбачених договором (пункт 1.1).
Позивач зобов`язаний оплатити надання правничої допомоги (гонорар) та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, в порядку й розмірі, передбаченому договором (пункт 1.2).
За договором позивач сплачує адвокатському об`єднанню гонорар та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатським об`єднанням, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, оплата послуг із перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, витрати на відрядження адвокатів тощо) (пункт 4.1).
Відповідно до пунктів 1.1 та 3.1.2 додатку №2 від 06.05.2024 до договору сторони погодили, що позивач звертається до адвокатського об`єднання із дорученням про надання правничої допомоги при оскарженні в досудовому й судовому порядку рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100100/2024/000021/2 від 06.05.2024, супровід позивача при розгляді в судах першої та апеляційної інстанцій оскаржуваного рішення, а адвокатське об`єднання його приймає до виконання відповідно до умов договору та додатку.
За представництво в суді першої інстанції фіксований гонорар становить еквівалент 900,00 євро, який охоплює до 15 годин роботи адвокатського об`єднання. У разі необхідності залучення додаткового часу, послуги надаватимуться за погодинним ставками, визначеними в пункті 4.2 договору.
Додаток до акту надання послуг №22 від 30.08.2024, складеного між адвокатським об`єднанням та позивачем, містить розрахунок окремо наданих послуг у погодинному розмірі на виконання додатку №2 від 06.05.2024 до договору, разом із тим вказаний додаток до акту надання послуг №22 від 30.08.2024 не містить підпису позивача.
Суд також зазначає, що наведені адвокатським об`єднанням у додатку до акту надання послуг №22 від 30.08.2024, складеному між ним та позивачем, послуги за період із 06.05.2024 по 06.06.2024 фактично стосуються досудового оскарження рішення про коригування митної вартості товарів, за що положеннями пункту 3.1.1 додатку №2 від 06.05.2024 до договору передбачено окремий гонорар.
У вказаному додатку до акту надання послуг №22 від 30.08.2024, складеному між ним та позивачем, також зазначено адвоката Олега Щербака, хоча згідно з наданим описом робіт останній не залучався до надання послуг позивача.
Таким чином, дослідивши надані позивачем документи й позицію відповідача та враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвокатського об`єднання в даному випадку є неспівмірним зі складністю справи та виконаними ним роботами (наданими послугами).
За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 8000,00 грн., які підлягають компенсації позивачу за рахунок Київської митниці.
Отже, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню з Київської митниці на користь позивача складає 15 713,20 грн.
Керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100100/2024/000021/2 від 06.05.2024.
3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Акустик Інжиніринг» (код ЄДРПОУ 44854552, місцезнаходження: 02098, м. Київ, Дніпровська набережна, буд. 8) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ ВП 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 8А) судові витрати в розмірі 15 713,20 грн. (п`ятнадцять тисяч сімсот тринадцять грн. 20 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.