ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №286/906/25 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л. 
Категорія 39 Доповідач Панкеєва В. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді  Панкеєвої В.А.,
суддів  Григорусь Н.Й.,
Галацевич О.М.,
за участю секретаря Добровольської В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 286/906/25 за позовом акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,
за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства "Ідея Банк" - Михашули Євгенії Іванівни
на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 02 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді Гришковець А. Л. у м. Овручі,

встановив:

10.03.2026 представник АТ "Ідея Банк" - Михашула Є. І. звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, просила ухвалити додаткове рішення у даній справі, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір, що сплачений при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 23.04.2025 у розмірі 3028,00 грн, мотивуючи тим, що 22.01.2026 Овруцьким районним судом Житомирської області ухвалено рішення у справі №286/906/25, яким було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за угодою про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування С-001-103561-21-980 від 10.02.2021 в сумі 72357,00 грн та судовий збір в сумі 2269, 78 грн. 
Однак, при ухваленні вказаного рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме судового збору у розмірі 3028,00 грн, який АТ "Ідея Банк" сплатило за подання апеляційної скарги на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 23.04.2025 у справі №286/906/25 про повернення позовної заяви. Постановою Житомирського апеляційного суду від 18.09.2025 апеляційну скаргу АТ "Ідея Банк" було задоволено, ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 23.04.2025 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 02.04.2026 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача АТ "Ідея Банк" Михашули Є. І. про ухвалення додаткового рішення. 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представника АТ "Ідея Банк" - Михашула Є.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 02 квітня 2026 року та ухвалити додаткове рішення у справі № 286/906/25 за позовом АТ "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача - АТ "Ідея Банк" судовий збір, що сплачений при поданні апеляційної скарги АТ "Ідея Банк" на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 23.04.2025 у справі № 286/906/25 у розмірі 3028,00 грн.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, незаконною, ухваленою з порушенням норм процесуального права та неправильним з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.
АТ "Ідея Банк" оскаржило ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 23 квітня 2025 року про повернення позовної заяви позивачу шляхом подання апеляційної скарги та сплатило судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1664996 від 05 травня 2025 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року апеляційну скаргу АТ "Ідея Банк" було задоволено, ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 23 квітня 2025 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. При цьому апеляційний суд не вирішував спір між сторонами по суті та не здійснював розподілу судових витрат, оскільки справа не була розглянута по суті заявлених позовних вимог. Після продовження розгляду справи рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22 січня 2026 року питання щодо відшкодування судового збору в розмірі 3028,00 грн, сплаченого позивачем за подання апеляційної скарги на ухвалу про повернення позовної заяви, судом вирішено не було.
Звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення, АТ "Ідея Банк" просило усунути зазначену неповноту судового рішення та вирішити питання про розподіл усіх понесених судових витрат. Однак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що питання відшкодування вказаного судового збору не належить до його компетенції, оскільки такий збір був сплачений за подання апеляційної скарги та перерахований на рахунок Житомирського апеляційного суду. 
Такий висновок суду першої інстанції, на думку позивача, суперечить положенням процесуального закону та правовим висновкам Верховного Суду. 
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 30 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду на 14:30 год. 11 червня 2026 року.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, що відповідає положенням ч.2 ст.372 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Суд першої інстанції мотивував відмову тим, що позивачем судовий збір було сплачено на рахунок Житомирського апеляційного суду саме за подання апеляційної скарги на ухвалу Овруцького районного суду, яку було розглянуто Житомирським апеляційним судом та ухвалено постанову за наслідками її розгляду. Тобто, вирішення питання розподілу судових витрат в даному випадку не відноситься до компетенції Овруцького районного суду. 
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що на момент постановлення ухвали судді Овруцького районного суду Житомирської області від 23.04.2025, якою позовну заяву АТ "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором було повернуто позивачеві, провадження у справі взагалі не відкривалося.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у лютому 2025 року акціонерне товариство "Ідея Банк" (далі - АТ "Ідея Банк") звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості .
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 23.04.2025 позовну заяву АТ "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, повернуто позивачеві, роз`яснено право повторного звернення із позовною заявою до суду при усуненні вказаних недоліків.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 18.09.2025 апеляційну скаргу АТ "Ідея Банк" задоволено. Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 23.04.2025 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 07.10.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаною позовною заявою.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22.01.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Ідея Банк" заборгованість за угодою про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування С-001-103561-21-980 від 10.02.2021 в сумі 72357,32 грн, із них: 36917,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 35440,32 грн заборгованості за простроченими відсотками та судовий збір в сумі 2269, 78 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 02.04.2026 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача АТ "Ідея Банк" Михашули Є.І. про ухвалення додаткового рішення. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.
Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина друга статті 270 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).
З системного аналізу ЦПК України та інших правових норм, можна зробити висновок, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду.
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із статтею 270 ЦПК України.
Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 зазначив, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати із вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц, від 21 квітня 2021 року у справі № 607/6424/20, від 11 травня 2023 року у справі № 910/4631/22, від 25 червня 2024 року у справі № 359/7450/23 та додатковій постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 591/3505/17.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року за наслідками перегляду ухвали спір по суті не розглядався та не вирішувалося питання щодо суті позовних вимог. Наведена постанова була прийнята з процесуальних питань та не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду.
Колегією суддів встановлено, що питання розподілу судових витрат, понесених позивачем при оскарженні ухвали Овруцького районного суду Житомирської області від 23.04.2025 апеляційний суд не вирішував, є правові підстави для ухвалення додаткового рішення.
Невирішення питання щодо відшкодування судового збору в розмірі 3028,00 грн є неповнотою рішення та може бути усунуте шляхом для ухвалення додаткового рішення відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України.
З огляду на наведене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 23.04.2025 в розмірі 3028,00 грн (а.с.42).
Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з відсутністю компетенції Овруцького районного суду.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судового збору підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви АТ "Ідея Банк" про ухвалення додаткового рішення.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства "Ідея Банк" - Михашули Євгенії Іванівни задовольнити.
Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 02 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву представника акціонерного товариства "Ідея Банк" - Михашули Євгенії Іванівни задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства "Ідея Банк" (код ЄДРПОУ: 19390818, що знаходиться за адресою: вул. Валова, 1 в м. Львів) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3028,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий     В.А. Панкеєва

Судді          Н.Й. Григорусь

О.М. Галацевич