ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"15" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4621/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.
розглянувши справу №916/4621/25
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАФТ" (м. Миколаїв, вул.. Космонавтів 81, оф. 522; ЄДРПОУ 31760612)
До відповідача: Товариства з додаткової відповідальністю "БЕТОНЕКС" (Одеська обл., Овідіопольський р-н, селище міського типу Великодолинське, вул. Ентузіастів, буд. 1; ЄДРПОУ 32635082)
Про стягнення 1396425,48 грн.

Представники:
Від позивача: Стеблинська О.А., ордер 
Від відповідача: Ткач С.А., ордер 

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "КРАФТ" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з додаткової відповідальністю "БЕТОНЕКС" про стягнення 1396425,48 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.11.2025р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАФТ" до розгляду та відкрито провадження у справі №916/4621/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "22" грудня 2025 р. о 10:45. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 22.12.2025р. о 10:45.
22.12.2025р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 26.01.2026р. о 09:45, із викликом учасників справи в судове засідання.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.12.2025р. повідомлено Товариство з додатковою відповідальністю "БЕТОНЕКС" про підготовче засідання, яке відбудеться (з урахуванням перебування судді у відпустці з 24.12.2025р. по 16.01.2026р.) "26" січня 2026 р. о 09:45. 
05.01.2026р. до суду відповідачем надано відзив.
09.01.2026р. до суду позивачем надано відповідь на відзив.
14.01.2026р. до суду відповідачем надано заперечення.
15.01.2026р. до суду відповідачем надано клопотання про долучення доказів.
15.01.2026р. позивачем надано заперечення.
26.01.2026р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначає справу до судового розгляду по суті на 09.02.2026р. о 10:20, із викликом учасників справи в судове засідання. Резервна дата 02.03.2026р. о 10:00.
09.02.2026р. до суду відповідачем надано клопотання про витребування доказів. 
19.02.2026р. позивачем надано додаткові пояснення.
02.03.2026р. до суду відповідачем надано клопотання про призначення експертизи та пояснення.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.03.2026р. постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження у справі №916/4621/25 для розгляду по суті клопотання Товариства з додатковою відповідальністю "БЕТОНЕКС" про призначення експертизи. Запропоновано позивачу оформити письмову позицію з приводу заявленого відповідачем клопотання про призначення експертизи. Викликано у судове засідання та визнано обов`язковою явку директора Товариства з додатковою відповідальністю "БЕТОНЕКС" на 06.04.2026р. о 10:30. Запропоновано відповідачу надати суду письмові пояснення з приводу офіційної електронної адреси відповідача, в підтвердження наданих суду пояснень. 
06.04.2026р. до суду позивачем надано заперечення.
06.04.2026р. до суду позивачем надано клопотання про витребування доказів.
06.04.2026р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 06.04.2026р. о 13:30, із викликом учасників справи в судове засідання.
06.04.2026р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 20.04.2026р. о 13:30, із викликом учасників справи в судове засідання.
09.04.2026р. до суду відповідачем надано клопотання про призначення експертизи. 
20.04.2026р. до суду відповідачем надано уточнення щодо клопотання про призначення експертизи.
20.04.2026р. судом було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 18.05.2026р. о 12:00, у зв`язку з постановленням ухвали про витребування доказів. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.04.2026р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАФТ" про витребування доказів задоволено частково. Витребувано від Товариства з додаткової відповідальністю "БЕТОНЕКС" наступні докази: 1.Карточку рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" по контрагенту - Товариству з обмеженою відповідальністю "КРАФТ" (ЄДРПОУ 31760612) за період 01.01.2022р. - 31.12.2025р., із відображенням усіх господарських операцій. 2.Оборотно-сальдову відомість по всіх рахунках бухгалтерського обліку, за кожний квартал 2023 та 2025 року із розгорнутим сальдо стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАФТ" (ЄДРПОУ 31760612) та Товариства з додаткової відповідальністю "БЕТОНЕКС" (ЄДРПОУ 32635082). 3.Оборотно-сальдові відомості по рахунках: 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" , 6441 "Податковий кредит за передоплатами", 6442 "Податковий кредит непідтверджений" по контрагенту Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАФТ" (ЄДРПОУ 31760612) за період 01.01.2022р. - 31.12.2025 з деталізацією по днях по договорах. 4.Документи (письмові пояснення), що підтверджують (спростовують) перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Товариством з додаткової відповідальністю "БЕТОНЕКС" (ЄДРПОУ 32635082) у період з 01.01.2023р.
30.04.2026р. до суду відповідачем надано клопотання з доказами, на виконання вимог ували суду від 20.04.2026р. про витребування доказів у даній справі. 
14.04.2026р. до суду позивачем надано заяви із запереченнями. 
У судовому засіданні, суд залучив до матеріалів справи клопотання представника відповідача разом з усіма доданими до нього додатками (вх.14941/26. від 30.04.2026р.) Стосовно посилань позивача на те, що відповідачем не виконано ухвалу суду про витребування доказів, судом зазначено, що у встановлений законодавством строк, як це передбачає ГПК, відповідачем було повідомлено суд про причини неможливості подання витребуваних судом доказів, у зв`язку з чим в суду відсутні підстави для застосування до відповідача процесуальних наслідків через невиконання останнім вимог ухвали суду про витребування доказів.
Щодо заперечень представника позивача від 14.05.2026р., за вх.16734/26 на клопотання відповідача про призначення у справі почеркознавчої експертизи, суд зазначив, що відповідно до п.3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень). На думку суду, саме відповідач мав би з`ясувати, направивши відповідні адвокатські запити до експертних установ, чи є установи, що проводять експертні дослідження за фотознімками та повідомити про це суд, надавши відповідне клопотання. Тому у суду, за відсутності оригіналу, відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи по 2-ом об`єктам (вх.7266/26 від 02.03.2026р.)
Судом, без оформлення окремого документа, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.06.2026р. о 14:30, із викликом учасників справи в судове засідання. Резервна дата 15.06.2026р. о 12:00.
10.06.2026р. відповідачем надано клопотання про витребування доказів. 
10.06.2026р. на підставі ч.2 ст. 207 ГПК України, суд залишив без розгляду клопотання представника відповідача від 10.06.2026р. про витребування оригіналу доказу на огляд. Оскільки суд вважає, що вказане клопотання без поважних причин не було заявлене в підготовчому провадженні.
15.06.2026р. відповідачем надано клопотання про залучення до матеріалів справи доказів. Суд поновив відповідачу строк на подання додаткових доказів та залучив їх до матеріалів справи.
У судовому засіданні 15.06.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 22.06.2026 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що 26.01.2018р. між сторонами укладено Договір поставки №14, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця металопродукцію, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар.
За поясненнями позивача, у зв`язку з тим, що відповідач виконав свої обов`язки щодо оплати вартості отриманого товару з простроченням термінів, а остаточний розрахунок взагалі був здійснений після звернення з позовом про стягнення до суду у 2025 році, позивач звертається до суду про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Позивачем було зазначено суду, що він передав відповідачу товар, про що свідчать видаткові накладні №КА 10-02-46 від 10.02.2022р. на суму 234676,00 грн., № КА 10-02-55 від 10.02.2022р. на суму 507627,00 грн., № КА 16-02-49 від 16.02.2022р. на суму 523320,00грн. - на загальну суму 1265623,00 грн. (а.с. 24, 39, 52, т.1).
Згідно умов Договору, а саме п. 2.3., Покупець здійснює оплату протягом 10 банківських днів з дня отримання партії Товару від Постачальника.
Пунктом 2.8. Договору передбачено, що якщо згідно з призначенням платежу, який здійснив Покупець, неможливо визначити, за яку саме партію Товару здійснюється оплата, такі перераховані ним кошти йдуть в першу чергу на погашення заборгованості Покупця перед Постачальником, яка виникла раніше за цим Договором. 
Позивачем було зазначено суду, що відповідач своїх зобов`язань за договором щодо оплати позивачу за отриманий товар належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 419502,86 грн. та зазначену суму відповідач оплатив позивачу після звернення останнім до Господарського суду Одеської області (справа №916/2850/25) протягом серпня 2025 року.
Позивач вважає, що відповідач має сплатити інфляційні втрати, 3% річних та суму пені за період з 25.02.2022р. по 21.08.2025р.
За доводами позивача, при укладанні Договору поставки №14 від 26.01.2018р., сторони досягли згоди, що найменування, одиниці виміру та загальна кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), а також строки та умови поставки, відповідно до ІНКОТЕРМС 2010, визначаються у Рахунках Постачальника або Специфікаціями. 
Пунктом 2.8. Договору передбачено, що якщо згідно з призначенням платежу, який здійснив Покупець, неможливо визначити, за яку саме партію Товару здійснюється оплата, такі перераховані ним кошти йдуть в першу чергу на погашення заборгованості Покупця перед Постачальником, яка виникла раніше за цим Договором.
Позивачем було зазначено суду, що 09.02.2022р. Покупець отримав рахунок №OD - 022379.
За доводами позивача, 10.02.2022р. Постачальник поставив товар Покупцю, а Покупець прийняв товар на суму 234676,00 грн., про що свідчить підписана видаткова накладна (ВН) №КА 10-02-46, яка підписана сторонами. 
Позивачем було пояснено суду, що згідно умов договору, а саме п. 2.3., Покупець здійснює оплату протягом 10 банківських днів з дня отримання партії Товару від Постачальника, тобто кінцевий строк розрахунку за отриманий товар по ВН №КА 10-02-46, до 24.02.2022р., отже з 25.02.2022р. починається прострочення оплати за отриманий товар в сумі 234676,00 грн.
Позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 25.02.2022р. по 28.04.2022р. на суму 234676,00 грн.
Як вказує позивач, 29.04.2022р. Покупець здійснив оплату у розмірі 30000,00 грн. про що свідчить платіжна інструкція № 52939, але в призначенні платежу зазначено «за арматуру, круг згідно дог № 75 від 19.11.21». Так як вказівка на договір № 75 є помилковою, у зв`язку з відсутністю такого договору між сторонами, то Постачальник зарахував 30000,00 грн в рахунок погашення заборгованості Покупця перед Постачальником, яка виникла з 25.02.2022р. за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46. Таким чином, станом на 30.04.2022р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 становила 204676,00грн., яка існувала до 12.05.2022р.
Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 30.04.2022р. по 11.05.2022р. на суму 204676,00 грн.
За доводами позивача, 12.05.2022р. Покупець здійснив оплату у розмірі 30000,00 грн. про що свідчить платіжна інструкція № 52981, в призначенні платежу - посилання на рахунок 022379 від 09.02.2022р. та станом на 13.05.2022р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 становила 174676,00 грн., яка існувала до 21.06.2022р.
Позивачем проведено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 13.05.2022р. по 20.06.2022р. на суму 174676,00 грн.
Як було зазначено позивачем, 21.06.2022р. Покупець здійснив оплату у розмірі 10000,00 грн. про що свідчить платіжна інструкція № 53061, в призначенні платежу - посилання на рахунок 00022379 від 19.11.2021р., позивачем було пояснено, що так як рахунок 00022379, якій датований датою 19.11.2021р., не існує, позивач зарахував цю суму в рахунок погашення заборгованості за отриманий товар по ВН № КА 10-02- 46, і станом на 22.06.2022р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 становила 164676,00грн., яка існувала до 06.07.2022р, та розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 22.06.2022р. по 05.07.2022р. на суму 164676,00 грн.
06.07.2022р. Покупець здійснив оплату у розмірі 10000,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 53107, в призначенні платежу - посилання на рахунок 22379 від 09.02.22 та дог 75 від 19.11.2021, та позивачем було пояснено суду, що так як в призначенні платежу є посилання на рахунок № 22379 від 09.02.22, що відповідає рахунку № OD - 022379 від 09.02.22, позивач зарахував цю суму в рахунок погашення заборгованості за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46, і станом на 07.07.2022р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 становила 154676,00 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 07.07.2022р. по 18.07.2022р. на суму 154676,00грн.
За поясненнями позивача, 19.07.2022р. Покупець здійснив оплату у розмірі 10000,00грн. про що свідчить платіжна інструкція № 53129, в призначенні платежу - посилання на рахунок 0223379 від 09.02.22 та дог 14 від 26.01.18, та позивач зарахував цю суму в рахунок погашення заборгованості за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46, станом на 20.07.2022р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 становила 144676,00 грн. та розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 20.07.2022р. по 28.07.2022р. на суму 144676,00 грн.
29.07.2022р. покупець здійснив оплату у розмірі 10000,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 53148, в призначенні платежу - посилання на рахунок 022379 від 09.02.22 та дог 14 від 26.01.18, станом на 30.07.2022р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 становила 134676,00 грн., та розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 30.07.2022р. по 14.08.2022р. на суму 134676,00 грн.
15.08.2022р. Покупець здійснив оплату у розмірі 10000,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 53178, в призначенні платежу - посилання на рахунок 022379 від 09.02.22 та дог 14 від 26.01.18., станом на 16.08.2022р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 становила 124676,00 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 16.08.22 по 05.10.22 на суму 124676,00 грн.
06.10.2022р. Покупець здійснив оплату у розмірі 10000,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 53262, в призначенні платежу - посилання на рахунок 0022379 від 09.02.22 та дог 14 від 26.01.22., станом на 07.10.2022р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 становила 114676,00 грн., та позивачем проведено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 07.10.2022р. по 12.10.2022р. на суму 114676,00грн.
13.10.2022р. Покупець здійснив оплату у розмірі 5000,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 53277, в призначенні платежу - посилання на рахунок 0022379 від 09.02.22 та дог від 26.01.18, станом на 14.10.2022р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 становила 109676,00 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних позивачем проведено за період з 14.10.2022р. по 30.05.2023р. на суму 109676,00 грн.
31.05.2023р. Покупець здійснив оплату у розмірі 30000,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 31/05/202353717, в призначенні платежу відповідач посилався на лист від 13.07.2022р. про погашення заборгованості. Як вказує позивач, він на підставі п.2.8. Договору, зарахував грошові кошти в рахунок заборгованості, яка утворилася раніше та 15.06.2023р. відповідач здійснив оплату по рахунку № 025597 від 15.06.2023р. в сумі 122724,24 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 15/06/202353764.
Надалі, 16.06.2023р. Позивач передав товар на суму 122604,10 грн., що підтверджується ВН № КП 16-06-25, переплата у сумі 120,14 грн. перейшла в рахунок оплати наступної поставки товарів. 
Таким чином, як пояснено позивачем суду, станом на 01.06.2023р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 становила 79555,86 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 01.06.2023р. по 19.07.2023р. на суму 79555,86 грн.
20.07.2023р. Покупець здійснив оплату у розмірі 50000,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 20/07/202353875, в призначенні платежу відповідач посилався на акт від 13.07.2022р. та договір № 14 від 26.01.18. 
На підставі п. 2.8. Договору, позивач зарахував грошові кошти в рахунок заборгованості, яка утворилася раніше. Таким чином, станом на 21.07.2023р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 становила 29555,86 грн., та розрахунок інфляційних втрат та 3% річних позивачем проведено за період з 21.07.2023р. по 23.07.2023р. на суму 29555,86 грн.
24.07.2023р. Покупець здійснив оплату у розмірі 5000,00 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 24/07/202353892, в призначенні платежу Відповідач посилався на акт від 13.07.22 та договір № 14 від 26.01.18. та позивач зарахував грошові кошти в рахунок заборгованості, яка утворилася раніше.
Таким чином, за доводами позивача, станом на 25.07.2023р. оплата за отриманий товар по ВН № КА 10-02-46 була здійснена в повному обсязі, залишок становив 20444,14 грн, який позивач зарахував в рахунок погашення заборгованості по іншій поставці.
Як вказує позивач суду, всього нараховано 40643,65 грн. інфляційних втрат та 5574,30грн. 3% річних, у зв`язку з простроченням оплати за отриманий товар по видатковій накладній №КА 10-02-46.
Надалі, за доводами позивача, 09.02.2022р. Покупець отримав рахунок № KR- 001357.
Як пояснено позивачем суду, 10.02.2022р. Постачальник поставив товар а Покупець прийняв товар, що підтверджується підписаною сторонами ВН № КА10-02-55 на суму 507627,00 грн.
За доводами позивача, 15.02.2022р. відповідач здійснює часткову оплату за отриманий товар по ВН № КА10-02-55 в сумі 50000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 52804, з призначенням платежу «. згідно рах 001357 від 09.02.22, дог 75», в якому відповідач помилково посилається на неіснуючий договір № 75, що не укладався між сторонами, та 18.02.2022р. відповідач здійснює другу часткову оплату за отриманий товар по ВН №КА10-02-55 в сумі 100000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №52849, з призначенням платежу «.згідно рах 001357 від 09.02.22 дог 75», в якому відповідач помилково посилається на неіснуючий договір № 75, що не укладався між сторонами, та, як пояснює позивач суду, ці суми були зараховані ним як часткові оплати за отриманий товар по ВН № КА10-02-55, та 25.02.2022р. починається прострочення оплати за отриманий товар в сумі 357627,00 грн. Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 25.02.2022р. по 23.07.2023р. на суму 357627,00грн.
Позивачем було зауважено суду, що відповідач 24.07.2023р. здійснив оплату в сумі 50000,00 грн. про що свідчить платіжна інструкція №24/07/202353892, в призначенні платежу відповідач посилався на акт від 13.07.2022р. та договір № 14 від 26.01.18 та на підставі п. 2.8. Договору, позивач зарахував грошові кошти в рахунок заборгованості, яка утворилася раніше, а саме по ВН № КА 10-02-46, а залишок грошових коштів, що становить 20444,14 грн, він зараховував в рахунок погашення заборгованості по іншій ВН №КА 10-02-55, станом на 25.07.2023р. заборгованість за отриманий товар становила 337182,86 грн та розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено позивачем за період з 25.07.2023р. по 01.08.2023р. на суму 337182,86 грн.
02.08.2023р. відповідач здійснює оплату за отриманий товар в сумі 50000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 113, з призначенням платежу «згідно листа від 13.07.22 погашення заборгованості», станом на 03.08.2023р. заборгованість становила 287182,86 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 03.08.2023р. по 21.08.2023р. на суму 287182,86 грн.
22.08.2023р. відповідач здійснює оплату за отриманий товар в сумі 50000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 182, з призначенням платежу «згідно листа від 13.07.22 погашення заборгованості», станом на 23.08.2023р. заборгованість становить 237182,86 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 23.08.2023р. по 23.08.2023р. на суму 237182,86 грн.
24.08.2023р. відповідач здійснює оплату за отриманий товар в сумі 50000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 203, з призначенням платежу «Погашення заборгованості згідно листа від 16.07.22», станом на 25.08.2023р. заборгованість становила 187182,86 грн.. розрахунок інфляційних втрат та 3% річних позивачем проведено за період з 25.08.2023р. по 03.09.2023р. на суму 187182,86 грн.
04.09.2023р. відповідач здійснив оплату за отриманий товар в сумі 50000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 250, з призначенням платежу «згідно листа від 13.07.22 погашення заборгованості», станом на 05.09.2023р. заборгованість становила 137182,86 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено позивачем за період з 05.09.2023р. по 14.09.2023р. на суму 137182,86 грн
15.09.2023р. відповідач здійснює оплату за отриманий товар в сумі 30000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 311, з призначенням платежу «згідно листа від 13.07.22 погашення заборгованості», станом на 16.09.2023р. заборгованість становила 107182,86 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 16.09.2023р. по 25.09.2023р. на суму 107182,86 грн.
26.09.2023р. відповідач здійснив оплату за отриманий товар в сумі 50000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 370, з призначенням платежу «згідно листа від 13.07.22 погашення заборгованості», станом на 27.09.2023р. заборгованість становила 57182,86 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 27.09.2023р. по 02.11.2023р. на суму 57182,86 грн.
03.11.2023р. відповідач здійснив оплату за отриманий товар в сумі 50000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 505, з призначенням платежу «згідно листа від 13.07.22 погашення заборгованості», станом на 04.11.2023р. заборгованість становила 7182,86 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 04.11.2023р. по 19.11.2023р. на суму 7182,86 грн.
20.11.2023р. відповідач здійснив оплату за отриманий товар в сумі 50000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 556, з призначенням платежу «згідно листа від 13.07.22 погашення заборгованості», як вказує позивач, суму 7182,86 грн. він зарахував в рахунок погашення заборгованості за отриманий товар по №ВН КА10-02-55, та в даному випадку заборгованість погашена повністю.
За поясненнями позивача, ним нараховані 100174,29грн. інфляційні втрати та 16336,25грн. 3% річних, у зв`язку з простроченням оплати за отриманий товар ВН № КА10-02-55.
Як вказує позивач суду, 16.02.2022р., він поставив товар на суму 523320,00 грн., а відповідач прийняв його, що підтверджує підписана сторонами ВН № КА16-02-49 від 16.02.2022р. 
20.11.2023р. відповідач здійснює оплату за отриманий товар в сумі 50000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 556, з цієї суми 7182,86 грн. пішло в рахунок погашення заборгованості за товар який був отриманий по №ВН КА10-02-55, залишок суми у розмір 42817,14 грн. було зараховане як часткову оплату боргу за отриманий товар по ВН № КА16-02-49 від 16.02.2022р. та розрахунок інфляційних втрат, 3% річних проведено за період з 03.03.2022р. по 19.11.2023р. на суму 523320,00 грн.
За поясненнями позивача, станом на 21.11.2023р. заборгованість за отриманий товар по ВН № КА 16-02-49 становила 480502,86 грн. та розрахунок інфляційних втрат, 3% річних проведено позивачем за період з 21.11.2023р. по 12.01.2025р. на суму 480502,86 грн.
13.01.2025р. відповідач здійснив оплату за отриманий товар в сумі 21000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1016, з призначенням платежу «згідно листа від 13.07.22 погашення заборгованості», станом на 14.01.2025р. заборгованість становила 459502,86 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 14.01.2025р. по 29.06.2025р. на суму 459502,86 грн.
30.06.2025р. відповідач здійснив оплату за отриманий товар в сумі 40000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 54820, з призначенням платежу «згідно акту звірки за 2024 погашення заборгованості», станом на 01.07.2025р. заборгованість становила 419502,86 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 01.07.2025р. по 03.08.2025р. на суму 419502,86 грн.
04.08.2025р. відповідач здійснив оплату за отриманий товар в сумі 5000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № N 54881, з призначенням платежу «згідно акту звірки 22.07.25», станом на 05.08.2025р. заборгованість становила 414502,86 грн. та позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 05.08.2025р. по 14.08.2025р. на суму 414502,86 грн.
15.08.2025р. відповідач здійснив оплату за отриманий товар в сумі 5000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 54888, з призначенням платежу «згідно акту звірки 13.08.25»., станом на 16.08.2025р. заборгованість становила 409502,86 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено за період з 16.08.2025р. по 17.08.2025р. на суму 409502,86 грн.
За поясненнями позивача, 18.08.2025р. між позивачем та відповідачем було здійснено зарахування боргу в сумі 110588,35 грн, на підставі листа відповідача вих. 1/128 від 18.08.2025р., заборгованість на 19.08.2025р. становила 298914,51 грн., розрахунок інфляційних втрат та 3% річних проведено позивачем за період з 19.08.2025р. по 20.08.2025р. на суму 298914,51 грн.
21.08.2025р. відповідач здійснив оплату у розмірі 250000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 54904., заборгованість на 22.08.2025р. становила 48914,51 грн.
Як вказує позивач суду, 22.08.2025 р. заборгованість за отриманий товар була погашена в повному обсязі.
Всього нараховано 239480,03 грн. інфляційні втрати та 51413,74 грн. 3% річних, у зв`язку з простроченням оплати за отриманий товар по № КА 16- 02-49.
За розрахунками позивача, загальна сума інфляційних втрат становить 380297,97 грн. та загальна сума 3% річних становить 73324,29 грн.
Також, у пункті 6.1.1 Договору сторони погодили, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. У випадку порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки, в тому числі втрачену вигоду, не отриманий прибуток, та понесені затрати (п. 6.1.). За прострочення строків оплати Товару, встановлених договором або додатках до нього, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, за весь період прострочення (п. 6.3.)
Щодо строку нарахування пені, позивач виходить з того, що Сторонами погоджено у Договорі (п.6.3) що нарахування пені здійснюється за весь період прострочення, без обмеження часу.
Позивачем, при здійснені нарахуванні пені було застосовано подвійну облікову ставку НБУ.
Позивачем визначено періоди заборгованості та суми: з 25.02.2022р. до 28.04.2022р., сума заборгованості в цей період 234676,00 грн., з 30.04.2022р. до 11.05.2022р., сума заборгованості в цей період 204676,00 грн., з 13.05.2022р. до 20.06.2022р., сума заборгованості в цей період 174676,00 грн., з 22.06.2022р. до 05.07.2022р., сума заборгованості в цей період 164676,00 грн., з 07.07.2022р. до 18.07.2022р., сума заборгованості в цей період 154676,00 грн., з 20.07.2022р. до 28.07.2022р., сума заборгованості в цей період 144676,00 грн., з 30.07.2022р. до 14.08.2022р., сума заборгованості в цей період 134676,00 грн., з 16.08.2022р. до 05.10.2022р., сума заборгованості в цей період 124676,00 грн., з 07.10.2022р. до 12.10.2022р., сума заборгованості в цей період 114676,00 грн., з 14.10.2022р. до 30.05.2023р., сума заборгованості в цей період 109676,00 грн., з 01.06.2023р. до 19.07.2023р., сума заборгованості в цей період 79555,86 грн., з 21.07.2023р. до 23.07.2023р., сума заборгованості в цей період 29555,86 грн - всього нараховано пені 75719,77 грн.
Також, позивачем визначено періоди заборгованості та суми з 25.02.2022р. до 23.07.2023р., сума заборгованості в цей період 357627,00 грн., з 25.07.2023р. до 01.08.2023р., сума заборгованості в цей період 337182,86 грн., з 03.08.2023р. до 21.08.2023р., сума заборгованості в цей період 287182,86 грн., з 23.08.2023р. до 23.08.2023р., сума заборгованості в цей період 237182,86 грн., з 25.08.2023р. до 03.09.2023р., сума заборгованості в цей період 187182,86 грн., з 05.09.2023р. до 14.09.2023р., сума заборгованості в цей період 137182,86 грн., з 16.09.2023р. до 25.09.2023р., сума заборгованості в цей період 107182,86 грн., з 27.09.2023р. до 02.11.2023р., сума заборгованості в цей період 57182,86 грн., з 04.11.2023р. до 19.11.2023р., сума заборгованості в цей період 7182,86 грн. - всього нараховано пені 240700,53 грн.
Позивачем визначено періоди заборгованості та суми, а саме з 03.03.2022р. до 19.11.2023р., сума заборгованості в цей період 523320,00 грн., з 21.11.2023р. до 12.01.2025р., сума заборгованості в цей період 480502,86 грн., з 14.01.2025р. до 29.06.2025р., сума заборгованості в цей період 459502,86 грн., з 01.07.2025р. до 03.08.2025р., сума заборгованості в цей період 419502,86 грн., з 05.08.2025р. до 14.08.2025р., сума заборгованості в цей період 414502,86 грн., з 16.08.2025р. до 17.08.2025р., сума заборгованості в цей період 409502,86 грн. з 19.08.2025р. до 20.08.2025р., сума заборгованості в цей період 298914,51 грн. - всього нараховано пені 626382,92 грн.
Надаючи відзив на позовну заяву, відповідачем було зазначено суду, що позивач, здійснюючи розрахунок суми позову не врахував усі платежі, які були здійснені відповідачем на користь позивача на підставі договору №14 від 26.01.2018р.
За посиланням відповідача, позивач 19.07.2023р. на підставі договору №14 від 26.01.2018р. надіслав відповідачу рахунок-фактуру №ОD-025916 на суму 1775778,48 грн.
20.07.2023 року відповідач на підставі вказаного рахунку перерахував на поточний рахунок позивача 1775778,48 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №53862.
Таким чином, як вважає відповідач, станом 20.07.2023р. він повністю розрахувався з позивачем за поставні ним товари на підставі договору №14 від 26.01.2018р.
Також, за посиланням відповідача, позивач мав право нараховувати пеню за весь період прострочення, однак в межах строків, визначених ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, який діяв на час порушення позивачем строків розрахунків за поставлений товар.
Крім того, відповідач вважає, що з урахуванням військового стану, ракетного удару по офісу та виробничих приміщень відповідача та, як наслідок, - його важкого фінансового стану, стягнення пені та 3% річних в сумах, що зазначені позивачем, є неспівмірними та такими, що у разі стягнення призведуть до банкрутства відповідача.
За вказаних обставин відповідач просив суд зменшити суму нарахованої пені до 5000грн. та суму 3% річних - до 10000 грн.
Надаючи додаткові пояснення, позивачем було зазначено суду, що оскільки позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних, виникла потреба деталізувати підстави та обґрунтованість правильності розрахунку заявлених сум. Розрахунок пені здійснено на основі первинних бухгалтерських і розрахункових документів, які містять окремі технічні та формальні недоліки (зокрема, помилки в реквізитах рахунків або призначенні платежів). Як було пояснено позивачем суду, зазначені недоліки мають виключно технічний характер, не спотворюють суті господарських операцій, не впливають на факт поставки товару чи його прийняття аідповідачем, а також не змінюють правової природи проведених оплат. 
Додатково позивачем було зазначено суду, що у ході господарських відносин з 2018р. між сторонами у даній справі було укладено два договори поставки: 26.01.2018р. - Договір поставки № 14 на умовах відстрочення платежу та 19.07.2023р. - Договір поставки № 60 на умовах 100% попередньої оплати.
Як стверджує позивач, факт укладення саме двох договорів підтверджується: договорами, доданими до позову та пояснень; оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361, з якої вбачається, що відповідач здійснював закупівлі за двома вказаними договорами і жодних інших договорів сторони не укладали.
Додатково позивачем було зауважено суду, що помилка у програмному забезпеченні позивача призвела до того, що у сформованих рахунках на оплату автоматично зазначався номер договору № 75, який фактично не існував і не укладався між сторонами. Поставки товару, за якими утворився борг у зв`язку з порушенням умов оплати, здійснювалися виключно на умовах договору № 14, що підтверджується: видатковими накладними, які містять коректні реквізити договору; фактом отримання товару відповідачем; фактом здійснення оплати за отриманий товар, тобто відповідач не заперечує, що ці оплати були зроблені на виконання умов договору № 14. Як вбачається з платіжних інструкцій відповідача в призначені платежу є технічні помилки, але які, за посиланням позивача, не впливають на правові наслідки поставки та отримання грошових коштів за поставлений товар.
Позивач наголошував, що виходячи з умов Договору, ним було правильно визначено період нарахування пені - а саме з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, до дня фактичної оплати заборгованості. Позивач вважає, що заявлена позивачем сума пені є співмірною реальним наслідкам.
Додатково, з урахуванням заперечень, що надавались відповідачем за час розгляду справи позивачем було зазначено суду, що він 19.07.2023р. направив відповідачу виправлений рахунок № OD-025916 до Договору № 60 та 20.07.2023р. відповідач здійснив оплату 1775778,48 грн (платіжна інструкція № 53862).
За доводами позивача, у призначенні платежу помилково зазначено договір № 14 та з метою виправлення технічної помилки відповідач 24.07.2023р. направив з електронної адреси mar2612@ukr.net на адресу позивача kraftmetall.svk@gmail.com скановану копію листа від 20.07.2023р. з проханням зарахувати зазначені кошти в рахунок договору № 60.
Як вказує суду позивач, лист підписаний директором Товариства з додаткової відповідальністю «Бетонекс» та містить відбиток печатки підприємства та отримавши зазначений лист, позивач правомірно зарахував кошти на виконання договору № 60.
Надаючи заперечення, відповідачем було зауважено суду, що було долучено до матеріалів справи подані позивачем нові письмові докази, зокрема копію листа відповідача від 20.07.2023р., в якому відповідач, нібито, просив зарахувати кошти в сумі 1775778, 48грн. на Договір №60 від 19.07.2023 р.
Представником відповідача було зазначено суду, що він направив вказану копію листа директору відповідача, який зараз перебуває на лікуванні за межами України, з проханням пояснити появу цього листа. У відповідь директор відповідача запевнив, що такий лист він ніколи не підписував та на адресу позивача не надсилав, і, крім того, підпис директора в цій копії листа зовсім не схожий на його справжній підпис, як є у договорах. За таких обставин, у відповідача виникли обґрунтовані сумніви в тому, що такий лист взагалі існує.
Відповідачем також було звернуто увагу та зазначено, що позивач пояснив суду, що оригіналу листа не має, а є лише його електронна копія, яка була отримана на електронну адресу позивача. 
Згодом позивач надав суду докази отримання вказаної копії на його електронну адресу, посилаючись на те, що лист підписаний директором та скріплений печаткою відповідача. Відповідач заперечує факт підписання та направлення цього листа та наголошує на тому, що підпис в ньому не належить директору відповідача.
Крім того, 19.02.2026р. позивач подав до суду додаткові письмові пояснення, в яких посилається, як на доказ, на лист відповідача № 1/128 від 18.08.2025, який, нібито, був направлений на адресу позивача. Відповідач заперечував як сам факт складення такого листа та його підписання директором, так і факт його направлення на адресу позивача.
Також відповідачем було звернуто увагу суду на положення п. 11.3. Договору поставки №14 від 26.01.2018 року, відповідно до якого визначено, що будь які повідомлення, вимоги, листи у письмовій формі вважаються наданими належним чином за умови, що вони надійшли на адресу електронної пошти або факс відповідної сторони, а оригінали були надані такій стороні із повідомленням про вручення або з використанням служби кур`єрської доставки, або поштовим відправленням».
За посиланням відповідача, копія листа від 20.07.2023р. не може бути визнана належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом волевиявлення відповідача на зміну призначення платежу, який було здійснено за платіжною інструкцією №53862 від 20.07.2023р.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як з`ясовано судом, правовідносини між Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАФТ", як Постачальником, та Товариством з додаткової відповідальністю "БЕТОНЕКС", як Покупцем, виникли на підставі укладеного між ними 26.01.2018р. Договору поставки №14.
Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).
За положеннями статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Частиною першою статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до статті 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).
Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).
За матеріалами справи судом з`ясовано, що позивачем на користь відповідача, в рамках виконання Договору поставки № 14 від 26.01.2018р., було здійснено поставку товару на загальну суму 1265623,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №КА10-02-46 від 10.02.2022р. на суму 234676,00 грн., видатковою накладною № КА10-02-55 від 10.02.2022р. на суму 507627,00 грн. та видатковою накладною №КА16-02-49 від 16.02.2022р. 
Судом враховано, що підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і фіксують факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення з позивачем розрахунків за отриманий товар. При цьому видаткові накладні, за якими відбувалась поставка товару, підписані відповідачем. 
Суд зазначає, що матеріали справи не містять відмови відповідача від товару, жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності не надано.
Відповідач, набувши право власності на товар, що відчужувався на підставі вищезазначених видаткових накладних, тим самим погодився із такою його ціною.
Суд зазначає, що отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору, а також чинного законодавства на підставі оформлених відповідно до умов договору видаткових накладних.
Відповідно до п. 2.3. Договору, Покупець здійснює оплату протягом 10 банківських днів з дня отримання партії Товару від Постачальника.
Пунктом 2.8. Договору передбачено, що при оплаті Покупцем Товару, якщо згідно з призначенням платежу неможливо визначити, за яку саме партію товару здійснена оплата, такі перераховані ним кошти йдуть в першу чергу на погашення заборгованості Покупця перед Постачальником, яка виникла раніше за цим Договором, згідно з документами і виконання умов цього Договору.
Позивачем, ґрунтуючи заявлені позовні вимоги було зазначено суду, що відповідач виконав свої обов`язки щодо оплати вартості отриманого товару з простроченням термінів, та остання сплата відбулась за отриманий відповідачем товар, в рамках виконання Договору поставки № 14 від 26.01.2018р., у 2025 році, у зв`язку з чим позивач звертається до суду про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних, поряд з цим, за доводами відповідача, ним було здійснено оплату вартості отриманого товару за Договором поставки № 14 від 26.01.2018р. саме 20.07.2023р., відповідно до платіжної інструкції №53862 на суму 1775778,48 грн. та за посиланням відповідача, саме 20.07.2023р. ним було повністю сплачено заборгованість за Договором поставки № 14 від 26.01.2018р.

З урахуванням посилань позивача, які було покладено ним у підстави поданого позову, та приймаючи до уваги заперечення відповідача, що були зазначені останнім за час розгляду справи, суд зазначає наступне. 
Як з`ясовано судом, та не заперечувалось відповідачем, на виконання умов Договору поставки № 14 від 26.01.2018р., позивачем на користь відповідача було здійснено поставку товару на суму 234676,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № КА10-02-46 від 10.02.2022р. (а.с.24, т.1).
За матеріалами справи судом встановлено, що відповідачем, в порушення п. 2.3. Договору, не було здійснено оплату товару протягом 10 банківських днів з дня його отримання від Постачальника.
Матеріали справи містять наступні документи, як докази на погашення відповідачем заборгованості за товар, що був поставлений позивачем на виконання умов Договору поставки № 14 від 26.01.2018р. на підставі видаткової накладної № КА10-02-46 від 10.02.2022р., а саме: платіжну інструкцію №52939 від 29.04.2022р. на суму 30000,00 грн., платіжну інструкцію №52981 від 12.05.2022р. на суму 30000,00 грн., платіжну інструкцію №53061 від 21.06.2022р. на суму 10000,00 грн., платіжну інструкцію №53107 від 06.07.2022р. на суму 10000,00 грн., платіжну інструкцію №53129 від 19.07.2022р. на суму 10000,00 грн., платіжну інструкцію №53148 від 29.07.2022р. на суму 10000,00 грн., платіжну інструкцію №53178 від 15.08.2022р. на суму 10000,00 грн., платіжну інструкцію №53262 від 06.10.2022р. на суму 10000,00 грн., платіжну інструкцію №53277 від 13.10.2022р. на суму 5000,00 грн., платіжну інструкцію №31/05/202353717 від 31.05.2023р. на суму 30000,00 грн., платіжну інструкцію №20/07/202353875 від 20.07.2023р. на суму 50000,00 грн., платіжну інструкцію №24/07/202353892 від 24.07.2023р. на суму 50000,00грн.
Як з`ясовано судом, та не заперечувалось відповідачем, на виконання умов Договору поставки № 14 від 26.01.2018р., позивачем на користь відповідача було здійснено поставку товару на суму 507627,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № КА10-02-55 від 10.02.2022р. (а.с.39, т.1).
За матеріалами справи судом встановлено, що відповідачем, в порушення п. 2.3. Договору, не було здійснено оплату товару протягом 10 банківських днів з дня його отримання від Постачальника.
Матеріали справи містять наступні документи, як докази на погашення відповідачем заборгованості за товар, що був поставлений позивачем на виконання умов Договору поставки № 14 від 26.01.2018р. на підставі видаткової накладної № КА10-02-55 від 10.02.2022р., а саме: платіжну інструкцію №52804 від 15.02.2022р. на суму 50000,00 грн., платіжну інструкцію №52849 від 18.02.2022р. на суму 100000,00 грн., платіжну інструкцію №113 від 02.08.2023р. на суму 50000,00 грн., платіжну інструкцію №182 від 22.08.2023р. на суму 50000,00 грн., платіжну інструкцію №203 від 24.08.2023р. на суму 50000,00 грн., платіжну інструкцію №250 від 04.09.2023р. на суму 50000,00 грн., платіжну інструкцію №311 від 15.09.2023р. на суму 30000,00 грн., платіжну інструкцію №370 від 26.09.2023р. на суму 50000,00 грн., платіжну інструкцію №505 від 03.11.2023р. на суму 50000,00 грн., платіжну інструкцію №556 від 20.11.2023р. на суму 50000,00 грн.
Як з`ясовано судом, та не заперечувалось відповідачем, на виконання умов Договору поставки № 14 від 26.01.2018р., позивачем на користь відповідача було здійснено поставку товару на суму 523320,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № КА16-02-49 від 16.02.2022р. (а.с.52, т.1).
За матеріалами справи судом встановлено, що відповідачем, в порушення п. 2.3. Договору, не було здійснено оплату товару протягом 10 банківських днів з дня його отримання від Постачальника.
Матеріали справи містять наступні документи, як докази на погашення відповідачем заборгованості за товар, що був поставлений позивачем на виконання умов Договору поставки № 14 від 26.01.2018р. на підставі видаткової накладної № КА16-02-49 від 16.02.2022р., а саме: платіжну інструкцію №1016 від 13.01.2025р. на суму 21000,00 грн., платіжну інструкцію №54820 від 30.06.2025р. на суму 40000,00 грн., платіжну інструкцію №54881 від 04.08.2025р. на суму 5000,00 грн., платіжну інструкцію №54888 від 15.08.2025р. на суму 5000,00 грн., платіжну інструкцію №54904 від 21.08.2025р. на суму 250000,00 грн., платіжну інструкцію №54906 від 22.08.2025р. на суму 48914,51 грн.
Суд зазначає, що за наданими платіжними інструкціями встановлено, та не спростовано відповідачем, що Товариством з додаткової відповідальністю "БЕТОНЕКС", з порушенням п. 2.3. Договору, були здійснені сплати, за отриманий ним товар, підставі видаткової накладної № КА10-02-46 від 10.02.2022р., видаткової накладної № КА10-02-55 від 10.02.2022р. та видаткової накладної № КА16-02-49 від 16.02.2022р.
Судом враховано, що певні платіжні інструкції містять помилки у призначенні платежу, а саме відповідачем було вказано посиланням на Договір №75 від 19.11.2021р., поряд з цим, за час розгляду справи як позивачем, так і відповідачем було зазначено суду, що між сторонами такий договір не укладався та між сторонами відсутні правовідносини за таким договором, також, відповідачем було здійснено посилання на рахунки, які позивачем на виставлялись, та відповідачем зворотнього за час розгляду справи доведено суду не було.
Судом також прийнято до уваги, що при здійсненні відповідної сплати, відповідач посилався на Лист від 13.07.2022р. (а.с. 63, т.1), за яким позивач зазначав відповідачу щодо наявності заборгованості та робив посилання на п.2.3. Договору поставки № 14 від 26.01.2018р.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позивач правомірно, керуючись пунктом 2.8. Договору, зараховував грошові кошти, що надійшли від Товариства з додаткової відповідальністю "БЕТОНЕКС" в рахунок заборгованості, яка утворилась раніше. Також, певні сплати містять посилання на Лист від 18.08.2025р. вих. №1/128, за яким відбулось зарахування грошових коштів. 
Судом прийнято до уваги та перевірено, що здійснені сплати з боку відповідача, за якими була переплата за певний період, позивачем було враховано у погашення заборгованості, що мала місце за Договором поставки № 14 від 26.01.2018р. та видатковими накладними, які покладено позивачем у підстави поданого позову. 
Суд зазначає, що надаючи заперечення стосовно того, що заборгованість за Договором поставки № 14 від 26.01.2018р. була здійснена саме оплатами на підставі платіжних інструкцій, що зазначені судом вище, відповідачем жодними доказами не було спростовано такі твердження позивача, матеріали справи не містять жодних звернень відповідача до позивача щодо здійснених ним проплат та доводи, а також посилання позивача, щодо зарахуванням позивачем здійснених проплат з боку відповідача та зарахуванням таких сплат в рахунок погашення заборгованості за Договором поставки № 14 від 26.01.2018р. спростовано, з наданням з боку відповідача відповідних доказів - не було, зворотьного судом не встановлено. 
Судом приймається до уваги посилання відповідача, що у певних платіжних інструкціях в призначені платежу наявні технічні помилки, поряд з цим, за відсутності доведення суду зворотнього, без спростування посиланням позивача, суд приходить до висновку, що такі помилки, що були здійснені відповідачем при оплаті вартості товару, що був ним отриманий в рамках виконання Договору поставки № 14 від 26.01.2018р., не впливають на правові наслідки поставки та отримання грошових коштів за поставлений товар саме в рамках виконання Договору поставки № 14 від 26.01.2018р. та на підставі видаткових накладних № КА10-02-46 від 10.02.2022р., № КА10-02-55 від 10.02.2022р. №КА16-02-49 від 16.02.2022р.
Стосовно доводів відповідача, що саме 20.07.2023р., ним відповідно до платіжної інструкції №53862 на суму 1775778,48 грн. повністю сплачено заборгованість за Договором поставки № 14 від 26.01.2018р., суд зазначає таке.
Матеріали справи містять рахунок-фактуру від 19.07.2023р. згідно Договору №14 від 26.01.2018р. на суму 1775778,48 грн. та платіжну інструкцію №53862 від 20.07.2023р. на суму 1775778,48 грн. та відповідач вважає, що саме вказаною проплатою було погашено повністю заборгованість за Договором №14 від 26.01.2018р., однак суд не може погодитись з такими доводами відповідача.
Аналізуючи наявні в матеріалах докази у сукупності, суд приходить до висновку, що поставка у розмірі 1775778,48 грн., та, відповідно, сплата у такому розмірі, відбулась в рамках договірних правовідносин між сторонами, що виникли саме на підставі Договору поставки №60 від 19.07.2023р. 
Матеріали справи містять Договір поставки №60 від 19.07.2023р. та видаткові накладні №КП20-07-31 від 20.07.2023р. на суму 643955,20 грн., №КП21-07-20 від 21.07.2023р. та №КП26-07-15 від 26.07.2023р., поставка за якими була здійснена сама за Договір поставки №60 від 19.07.2023р., тобто, матеріалами справи підтверджено, що саме на виконання Договір поставки №60 від 19.07.2023р. було здійснено поставку у розмірі 1775778,48 грн., та відповідно, сплата у розмірі суму 1775778,48 грн. на підставі та платіжну інструкцію №53862 від 20.07.2023р. була спрямована на погашення заборгованості саме на виконання Договір поставки №60 від 19.07.2023р. 
В матеріалах справи міститься лист Товариства з додаткової відповідальністю "БЕТОНЕКС" від 20.07.2023р., підписання якого заперечувалось відповідачем, за яким вбачається, що відповідач просив позивача зарахувати кошти у розмірі 1775778,48 грн. згідно платіжної інструкції №53862 від 20.07.2023р. на Договір постачання №60 від 19.07.2023р.(а.с. 161, т.1).
Суд зазначає, що за час розгляду справи, за відсутності можливості проведення експертного дослідження, не було спростовано дійсність такого листа, поряд з цим, суд зазначає, що даний доказ судом оцінюється у сукупності з іншими доказами, що наявні в матеріалах справи, з урахуванням посилань та доводів обох сторін, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що саме в рамках виконання Договору поставки №60 від 19.07.2023р. було здійснена поставка товару на суму1775778,48 грн. та сплата грошових коштів на підставі платіжної інструкції №53862 від 20.07.2023р. була спрямована саме на здійснення оплати за отриманий відповідачем товар, що був поставлений позивачем на виконання Договору поставки №60 від 19.07.2023р.
Також, за час розгляду справи відповідачем було звернуто увагу суду на п. 11.3. Договору №14, за яким визначено, зокрема, що будь-які повідомлення, вимоги, листи, претензії, акти про невідповідність товару, проекти додаткових угод та інші документація та інформація у письмовій формі (окрім первинних документів), що надаються будь-якою із сторін іншій стороні відповідно до Договору, вважаються наданими належним чином, за умови, що вони надійшли на адресу електронної пошти або факс відповідної сторони, а оригінали були надані такій стороні із повідомленням про вручення або з використанням служби кур`єрської доставки, або поштовим відправленням.
Суд, з урахуванням доводів відповідача та положень на п. 11.3. Договору, а також враховуючи пояснення позивача, вважає, що відсутність вручення оригіналу листа Товариства з додаткової відповідальністю "БЕТОНЕКС" від 20.07.2023р., не спростовує факту, що грошові кошти за платіжною інструкцією №53862 від 20.07.2023р. були спрямовані саме на здійснення оплати за отриманий відповідачем товар, що був поставлений позивачем на виконання Договору поставки №60 від 19.07.2023р., та зворотнього матеріали справи не мітять. 
Суд зазначає, що за приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів); - таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності господарського процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.
Стаття 79 ГПК України містить стандарт доказування "вірогідності доказів", який підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були".
З урахуванням викладеного та зазначеного, з урахуванням доводів та ґрунтувань позивача, приймаючи заперечення відповідача, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, дослідивши обставини спору, суд приходить до висновку, що відповідачем було допущено неналежне виконання прийнятих на себе договірних зобов`язань за умовами Договору поставки № 14 від 26.01.2018р. щодо своєчасної сплати вартості отриманого товару на підставі видаткових накладних № КА10-02-46 від 10.02.2022р., № КА10-02-55 від 10.02.2022р. № КА16-02-49 від 16.02.2022р., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи та доводи відповідача, щодо ним саме 20.07.2023р. було повністю сплачено заборгованість за Договором поставки № 14 від 26.01.2018р. - спростовуються матеріалами справи. 

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 73324,29 грн. та інфляційні втрати у розмірі 380297,97 грн.
Суд зазначає, що перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат було здійснено із дотриманням відповідного строку нарахування, із врахуванням суми невиконаного грошового зобов`язання, та проплат, що були здійснені відповідачем, за кожною видатковою накладною.
Суд, переривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат позивача, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення - правомірними.
Поряд з цим, суд зазначає щодо відсутності підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки ставка процентів річних передбачена законом (ч.2 ст.625 ЦК України) та не є завищеною, а інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 7.09.22 у справі №910/9911/21.
Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п. 6.3. Договору, за прострочення строків оплати товару, встановлених у Договорі та додаткових угод до нього, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день просрочки за весь період прострочення. 
Позивачем було здійснено нарахування пені, із застосуванням подвійної облікової ставки Національного банку України та враховано, при здійсненні нарахування, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, та за розрахунком позивача сума пені становить 942803,22 грн.
Суд зазначає, що перевіривши розрахунки пені позивача, судом встановлено, що позивачем нарахування пені було здійснено із дотриманням відповідного строку нарахування, із врахуванням суми невиконаного грошового зобов`язання, та проплат, що були здійснені відповідачем, за кожною видатковою накладною.
Суд, переривши розрахунки пені позивача, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення - правомірними.
На спростування доводів відповідача, суд зазначає, що умови договору містять додаткове застереження, яке свідчить про визначення в ньому іншого строку нарахування штрафних санкцій, ніж обмеження такого нарахування періодом у шість місяців, отже розрахунок пені позивачем було проведено правомірно та заперечення відповідача у даній частині судом не приймаються. 
Щодо прохання відповідача про зменшення пені, суд зазначає таке. 
Суд зазначає, що завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013).
В контексті наведеного суд зазначає, що відповідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.
У постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц міститься висновок, що у вказаній статті не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність однієї з них.
При цьому, в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п. 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги, у тому числі, співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).
Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22).
Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України), а також принципах господарського судочинства відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.
Також, суд враховує ступінь виконання відповідачем свого зобов`язання, яким вже здійснення погашення всього зобов`язання, яке виникло у нього перед позивачем за укладеним Договором щодо здійснення плати вартості отриманого товару.
Разом з тим, позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, а матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення ним збитків або можливість їх понесення позивачем, у зв`язку із неналежним невиконанням прийнятих на себе зобов`язань за Договором з боку відповідача.
Відтак, на думку суду, стягнення пені у повному обсязі є неспівмірним із наслідками порушення зобов`язання.
Відтак, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України, щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), беручи до уваги співвідношення ступеня вини відповідача та розмір пені, оцінивши подані сторонами у даній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає за доцільно зменшити розмір пені, що заявлена позивачем до 20 відсотків від заявленої, зі стягненням суми в розмірі 188560,64грн.
Також позивачем було заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн.
Як з`ясовано судом, 01.05.2025р. між позивачем та Стеблинською О.А. було укладено Договір про надання правничої допомоги № 4, за яким визначено, що клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 30000,00 грн. за надання правової допомоги. 
Матеріали справи містять Акт надання послуг №К-14/11 від 14 листопада 2025р. на суму 30000,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч. 1-3 ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
Разом з цим, суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), пункт 7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 (провадження № 12-43гс22).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (пункт 112 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат (пункт 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (пункт 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження №12-14гс22)).
Висновки, аналогічні відображеним вище, раніше були викладені і в постановах Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.
З огляду на вищевикладене, суд вважає обґрунтованою, справедливою та співмірною сумою витрат на професійну правничу допомогу у даній справі - 20000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, господарський суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката, у сумі 20000,00грн.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 16757,10 грн. покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАФТ" - задовольнити частково.
2.Стягнути з Товариства з додаткової відповідальністю "БЕТОНЕКС" (Одеська обл., Овідіопольський р-н, селище міського типу Великодолинське, вул. Ентузіастів, буд. 1; ЄДРПОУ 32635082) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАФТ" (м.Миколаїв, вул.. Космонавтів 81, оф. 522; ЄДРПОУ 31760612) пеню у розмірі 188560 (сто вісімдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 64 коп., інфляційні втрати у розмірі 380297 (триста вісімдесят тисяч двісті дев`яносто сім) грн. 97 коп., 3% річних у розмірі 73324 (сімдесят три тисячі триста двадцять чотири) грн. 29 коп. витрати по сплаті судового збору у розмірі 16757 (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 10 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.
3.В іншій частині позову - відмовити. 

Повне рішення складено 22 червня 2026 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко