ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3249/26 Справа № 211/6773/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чугуєнко Дмитро Віталійович,на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року, ухвалене суддею Юзефовичем І.Ю. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості про дату складення повного судового рішення відсутні,

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2024 року позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чугуєнко Д.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення суми попередньої оплати. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2024 року ОСОБА_1 ознайомилась із сторінкою в соціальній мережі Інстаграм, яка розташована за адресою: https://www. instagram.com/funhouse.best/. Вказаний профіль рекламував послуги з продажу породистих собак та пропонував зручні умови доставки, викликаючи довіру через велику кількість позитивних відгуків та фотографій тварин. У розділі «Посилання» сторінки Інстаграм було зазначено посилання на сайт FUNHOUSE BEST (https://vірyork.com) (далі Веб-сайт), на якому були розміщені детальні описи собак, умови покупки та доставки, що підтверджувало досвід та викликало довіру до підприємницької діяльності відповідача. 
Позивач ознайомилася з умовами продажу, вказаними на сайті, і вирішила скористатися послугами відповідача для придбання чистопородної 4-х місячної собаки породи померанський шпіц вартістю 2 500 евро. Оскільки позивач постійно проживає в Державі Ізраїль, важливою умовою договору була доставка собаки до цієї країни. Відповідач публічно пропонував послуги з доставки цуценят до різних країн світу, зокрема, до Ізраїлю, що підтверджується інформацією на сайті FUNHOUSE BEST (https://vірyork.com) та листуванням з відповідачем від 11.05.2024 року, де відповідач запевнила про можливість здійснити доставку собаки до Ізраїлю. 
15.05.2024 року між позивачем та відповідачем відбулося особисте спілкування через засоби електронного зв`язку, під час якого сторони обговорили умови придбання собаки, вартість та порядок доставки. Вони усно узгодили такі умови договору купівлі-продажу собаки: 1. Вартість собаки становить еквівалент 2 500 євро без врахування вартості доставки, щеплень, технічних та логістичних витрат; 2. Позивач здійснює попередню сплату в рахунок вартості собаки на рахунок відповідача у розмірі 21 800 гривень, що становить еквівалент 500 євро; 3. Позивач відшкодовує вартість проведення медичних аналізів та щеплень, необхідних для доставки собаки в Ізраїль у розмірі 10 850 гривень; 4. Позивач відшкодовує загальну вартість доставки собаки авіасполученням з Республіки Молдова до Ізраїлю, а також наземним транспортом до Республіки Молдова в обидва кінці у розмірі 800 євро; 5. Позивач сплачує залишок вартості собаки у сумі еквіваленту 2 000 євро у момент її доставки та передачі безпосередньо в руки позивачу.
Ці умови були узгоджені в рамках укладеного усного договору, що базувався на взаємних домовленостях сторін. Того ж дня позивач здійснила платіж у розмірі 10 850 гривень на рахунок відповідача за проведення медичних аналізів та щеплень собаки. Відповідно до роздруківки листування від 15.05.2024 року відповідач підтвердила отримання грошових коштів для покриття вартості проведення медичних аналізів та щеплень. 
Вищевказане підтверджує те, що позивач ознайомившись з оголошенням на сайті FUNHOUSE BEST (https://vipyork.com/) та публікаціями в профілі «Інстаграм» прийняла публічну оферту від відповідача. У момент здійснення першого платежу, який був призначений для покриття витрат на проведення медичних аналізів та щеплень, між позивачем та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу собаки. У подальшому шляхом телефонного спілкування позивач та відповідач узгодили умови попередньої сплати за собаку, а також вартість послуги доставки собаки до Ізраїлю. На виконання умов договору позивачем було здійснено три платежі на рахунок відповідача: 
Платіж 1: Дата та час: 15.05.2024, 22:02. Рахунок відправника: НОМЕР_1 . Рахунок одержувача: НОМЕР_2 . Сума: 10 850,00 грн. Спосіб платежу: Переказ на рахунок через систему "Приват24". - за проведення медичних аналізів та щеплень; 
Платіж 2: Дата та час: 22.05.2024, 21:10. Рахунок відправника: UА 663052990262096400956900928. Рахунок одержувача: UА 223052990000026207870274345. Сума: 21 800,00 грн. Спосіб платежу: Переказ на рахунок через систему "Приват24". сума попередньої оплати за купівлю Собаки; 
Платіж 3: Дата та час: 09.07.2024, 13:44. Відправник: INNA HORBUNENKO. Одержувач: TETIANA DYKUN. Сума: 800,00 EUR. Спосіб платежу: Грошовий переказ через систему MoneyGram. відшкодування вартості доставки Собаки до Ізраїлю. 
Загальна сума грошових переказів становила 32 650,00 грн. та 800,00 EUR, що в еквіваленті за курсом НБУ на 09.07.2024 (44,0781) становило 35 262,48 грн., а разом 67 912,48 грн. Квитанції на підтвердження здійснення цих переказів додані до позовної заяви. Після укладення договору та отримання попередньої оплати, відповідач повідомила позивача у телефонній розмові про те, що в законодавстві відбулись зміни і тепер, звезення собак за межі України можливе лише після досягнення ними семимісячного віку, тобто не раніше липня 2024 року. Попри те, що ця інформація не була повідомлена під час укладення договору, а так само не знайшла відображення в діючих нормативно-правових актах, позивач погодилася на нові умови і сторони визначили нову дату доставки собаки – 01.08.2024 року. 
Однак 01.08.2024 року доставка придбаної собаки не відбулася з надуманих відповідачем причин. Надалі відповідач в односторонньому порядку запропонувала змінити умови договору та здійснити доставку собаки до третьої країни (Республіка Кіпр), де мала б відбутися передача тварини. Проте, такі умови є неприйнятними для позивача через законодавчі обмеження Держави Ізраїль щодо ввезення тварин у зв`язку з тим, що відповідно до законодавства Ізраїлю вищезазначена собака має бути у володінні позивача протягом останніх 90 днів перед в`їздом до Ізраїлю. Вимога щодо надання заяви власника про те, що тварина перебувала в його володінні потягом останніх 90 днів перед в`їздом до Ізраїлю, врегульована правилами імпорту домашніх тварин до Ізраїлю. Це передбачено ветеринарними нормами Міністерства сільського господарства Ізраїлю. Зокрема, власники, які ввозять своїх тварин, повинні підтвердити, що тварина перебувала під їх опікою щонайменше 90 днів перед поїздкою. Ця вимога є частиною загальної процедури для запобігання ввезенню тварин без належного контролю, що може мати вплив на охорону здоров`я тварин та людей. Всі вищезазначені факти свідчать про невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо доставки собаки до країни позивача. У зв`язку з вищезазначеним, позивач вимагає розірвати укладений усно договір купівлі-продажу собаки та повернути сплачені грошові кошти. 
14.08.2024 року після звернення до адвокатського об`єднання «Дісп`ютс», від імені та в інтересах позивача було складено та направлено засобами електронного зв`язку, а саме через месенджер WhatsApp, претензію-вимогу. 
У зв`язку з викладеним, позивач просить розірвати усний договір купівлі-продажу чистопородної 4-х місячної собаки породи померанський шпіц від 15.05.2024 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений аванс (попередня оплата) за купівлю собаки у розмірі 21 800,00 гривень, а також суму у розмірі 46 112,48 гривень, що була сплачена за проведення медичних аналізів, щеплень та послуги доставки собаки до Ізраїлю, відповідно до усного договору купівлі-продажу, вказані суми разом складають 67 912 гривень 48 копійок.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення суми попередньої оплати відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чугуєнко Д.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків викладених у рішенні обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що висновки суду першої інстанції про неукладеність договору купівлі-продажу є помилковими. Відповідач направила пропозицію щодо укладення договору купівлі-продажу, а позивач прийняла таку пропозицію через веб-сайт, сторінку в Інстаграм, та безпосередньо під час спілкування в месенджері Whatsapp. Разом з тим, суд під час ухвалення рішення не дослідив такий доказ як листування між позивачем та відповідачем та не надав йому належної правової оцінки в частині погодження сторонами істотних умов договору. Платіж позивача від 15 червня 2024 року на рахунок відповідача на покриття витрат на проведення медичних аналізів та щеплень був проведений після підтвердження відповідачем свого зобов`язання щодо продажу собаки та її доставки до держави Ізраїль. Платіж позивача від 22 травня 2024 року на рахунок відповідача в сумі 21 800 грн., що становило еквівалент 500 євро, був призначений як аванс в рахунок оплати загальної вартості собаки в 2 500 євро. Звертає увагу, що за відсутності підтвердження з боку відповідача щодо її готовності продати собаку та забезпечити її доставку до держави Ізраїль позивач не здійснював би перерахування коштів на рахунок відповідача. Відповідач отримав грошові кошти від позивача саме за договором купівлі-продажу собаки і іншого пояснення щодо призачення цих коштів відповідачем не було надано.
Посилається, що між позивачем та відповідачем були узгоджені предмет договору, сторони договору, ціна та дата сплати, строки виконання договору, момент належного виконання договору.
Також звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив визнання відповідачем факту досягнення домовленості між ним та позивачем під час обговорення продажу собаки та порядок доставки і вищевказані обставини суд першої інстанції не врахував.
Посилаючись на висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 року у справі №910/23097/17, зазначила, що за загальним правилом, недодержання письмової форми договору (відсутність єдиного документа тощо) не свідчить про недійсність чи неукладеність правочину. Загальним наслідком недодержання вимоги закону про письмову форму правочину є обмеження доказів, які допускається наводити в разі заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспрювання окремих його частин. Допустими є письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису та інші докази. Недопустимими є свідчення свідків.
Позивачем було надано всі наявні та можливі докази, які у своїй сукупності підтверджують факт укладення між сторонами усного договору купівлі-продажу. Натомість, відповідач займає суперечливу позицію, заперечуючи факт укладення договору купівлі-продажу собаки та наводить доводи щодо неможливості виконання взятих на себе зобов`язань. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Морозов В.Ю., просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року залишити без змін.
Посилається, що апелянтом не доведено досягнення згоди сторін щодо істотних умов договору. Наведені в апеляційній скарзі твердження є інтерпретацією попередніх переговорів, які відповідно до ст. 635 ЦК України не породжують цивільно-правових зобов`язань. Посилання апелянта на сторінки в Instagram, веб-сайт та рекламні матеріали є неспроможними, оскільки жоден з наведених апелянтом ресурсів не містить істотних умов договору, волевиявлення укласти договір з будь-якою особою, не дозволяє ідентифікувати конкретний предмет договору. Факт перерахування коштів не підтверджує укладення договору, відсутні докази прийняття платежів саме в межах договору купівлі-продажу. 
Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивачаадвоката Чугуєнко Д.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених у ній підстав, представника відповідача адвоката Мороза В.Ю., який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, заявлених позовних вимог за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скаргапідлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, встановивши, що письмовий договір купівлі-продажу собаки між сторонами не укладався, усна узагальнена домовленість сторін про купівлю-продаж собаки, а також наявні в матеріалах справи документи на перерахунок коштів від позивача на ім`я відповідача не свідчить про наявність у відповідача договірного зобов`язання згідно умов усного договору купівлі-продажу собаки, долучені позивачем до матеріалів справи документи жодним чином не доводять факту узгодження сторонами з дотриманням встановленої законом форми та чітко вираженою їх волею всіх істотних умов договору купівлі-продажу собаки, зокрема, його предмету, ціни та строку, дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність факту укладання письмового договору купівлі-продажу собаки. Оскільки такий договір між сторонами не укладався, немає підстав для його розірвання та стягнення коштів по його виконанню. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції за наступних підстав. 
Відповідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Звертаючись до суду з позовом, в позовній заяві ОСОБА_3 посилалася, що укладення договору купівлі-продажу собаки та узгодження всіх істотних умов такого договору підтверджується тим, що відповідач направила пропозицію щодо укладання договору купівлі продажу, а позивач прийняла таку пропозицію через Веб-сайт, сторінку в Інстаграм, та безпосередньо під час спілкування в месенджері Whatsapp. В травні 2024 року позивач ознайомилась із сторінкою в соціальній мережі Інстаграм, яка розташована за адресою https://www.instagram.com/funhouse.best/. На зазначеній сторінці вказано про здійснення професійної підприємницької діяльності з продажу та доставки собак. Вказаний профіль рекламував послуги з продажу породистих собак та пропонував зручні умови доставки, викликаючи довіру через велику кількість позитивних відгуків та фотографій тварин. В розділі «Посилання» сторінки Інстаграм було зазначено посилання на сайт FUNHOUSE BEST (https://vipyork.com/ ). На зазначеному веб-сайті були розміщені детальні описи собак, умови покупки та доставки, що підтверджувало досвід та викликало довіру до підприємницької діяльності відповідача. 
Таким чином, відповідач публічно пропонувала послуги з доставки цуценят до різних країн світу, зокрема до Ізраїлю, що підтверджується інформацією на сайті FUNHOUSE BEST (https://vipyork.com/ ) та листуванням з позивачем. 
Згідно ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
Відповідно ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. 
Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом 
Відповідно ч. 1 ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. 
Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» договір в електронній формі укладається шляхом обміну електронними повідомленнями між сторонами або приєднанням до пропозиції укласти договір (оферти). Договір вважається укладеним, якщо одна сторона (оферент) надсилає іншій стороні (акцептанту) пропозицію укласти договір, яка містить істотні умови договору. Така пропозиція може бути здійснена через вебсайт, електронну пошту або інші електронні засоби комунікації. 
Відповідно ст. 3 вказаного Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Акцептом є волевиявлення акцептанта на прийняття оферти. Акцепт може бути виражений шляхом надсилання підтвердження через електронну пошту, натисканням кнопки «Приймаю» або «Погоджуюсь» на вебсайті, або іншим способом, який дозволяє встановити факт прийняття оферти. Для укладення договору необхідно чітке волевиявлення сторін, оскільки мовчання не може вважатися акцептом, якщо інше не передбачено законодавством чи умовами договору. 
Договір в електронній формі вважається укладеним з моменту отримання оферентом акцепту, вираженого будь-яким з доступних електронних засобів, що дозволяють ідентифікувати волю акцептанта на укладення договору. Фактичним підтвердженням укладення договору також може бути оплата за товар чи послугу. Зокрема, сплата грошових коштів на рахунок оферента розглядається судами як акцепт і, відповідно, як факт укладення договору в електронній формі. 
Таким чином, договір вважається укладеним за наявності оферти, акцепту, а також за підтвердженням факту оплати, що може використовуватись як доказовий елемент для встановлення наявності договірних відносин між сторонами. 
В матеріалах справи містяться роздруківки листувань між позивачкою та відповідачкою щодо умов купівлі-продажу собаки, де останній зазначає ціну за купівлю, необхідність проведення щеплень, підтверджує свою готовність доставити собаку до Держави Ізраїль тощо, що в сукупності обставин та по своїй природі є офертою. Разом з тим, позивачка прийняла таку оферту та здійснила перший платіж на виконання умов договору купівлі-продажу собаки. 
Верховний Суд України у постановах від 13.07.2020р. у справі № 753/10840/19, від 18.02.2021 р. у справі за № 442/3516/20 надані сторонами скріншоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з VIBER фактично визнав належним та допустимими доказами, які досліджені судом у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. 
Також Верховний Суд України у постановах від 17.04.2020р. у справі №905/2319/17, від 25.03.2020р. у справі №570/1369/17 дійшов висновку що переписка у VIBER, skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах. 
Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21. 
Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачка не заперечувала факту ведення листування між нею та позивачкою. Оскільки всі істотні умови договору були погоджені сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями, колегія суддів таке листування приймає як належний та допустимий доказ по справі. 
За обставинами справи платіж позивачки від 15 червня 2024 на рахунок відповідачки, був призначений для покриття витрат на проведення медичних аналізів та щеплень, що входить в істотні умови купівлі-продажу собаки та було погоджено сторонами під час особистої переписки. Лише після підтвердження відповідачкою свого зобов`язання щодо продажу собаки та її доставки до Держави Ізраїль (направлення оферти) позивачка здійснила оплату за такі послуги. 
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка прийняла оферту відповідачки шляхом направлення повідомлення про згоду на укладення договору та перерахування грошових коштів на рахунок відповідачки. 
Також платіж позивачи від 22 травня 2024 року на рахунок відповідачки у сумі 21,800.00 грн. (еквівалент 500 євро) був призначений як аванс в рахунок оплати загальної вартості собаки – 2500 євро. 
Разом з тим, за відсутності підтвердження з боку відповідачки щодо її готовності продати собаку та забезпечити її доставку до Держави Ізраїль позивача не здійснила б таке перерахування грошових коштів на рахунок відповідачки. 
Судом встановено, що під час особистого спілкування позивачки та відповідача засобами електронного зв`язку, сторонами були узгоджені наступні істотні умови договору, а саме:
-предмет договору: чистопородна 4-місячна собака породи померанський шпіц, з усіма необхідними медичними аналізами та щепленнями, визначений на сторінці igshid=dDFpbmYyem1kZGRI/;
-сторони договору: продавець: особа, яка здійснює продаж собаки та гарантує її чистопородність, здоров`я та відповідність договірним умовам, покупець: особа, яка купує собаку, здійснює оплату та приймає товар (собаку);
-ціна договору та дата сплати: позивач та відповідач домовились про попередню оплату за собаку (еквівалент 2500 євро), а також суму відшкодування витрат, які пов`язані з проведенням медичних аналізів, щеплень (еквівалент 250 євро) та послуги доставки собаки в Ізраїль (еквівалент 800 євро). Залишок вартості собаки (еквівалент 2000 євро) сплачується під час передачі собаки покупцю;
-строки виконання договору: відповідач зобов`язується доставити собаку позивачу в червні 2024 року, потім з ініціативи ідповідача, терміни були перенесені на серпень 2024 року; 
-момент належного виконання договору: договір вважається належно виконаним після того, як відповідач здійснить доставку собаки до Ізраїлю та передасть її безпосередньо в руки позивачу. 
Суд першої інстанції не врахував вищезазначені обставини та дійшов виснову про відсутність домовленості сторін про купівлю-продаж собаки та узгодження істотних умов устного договору купівлі-продажу. 
У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі №752/16778/22 зазначено наступне: «З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами був укладений саме усний договір купівлі продажу басейну вартістю 3 500 Євро, як зазначено в квитанції від 10 листопада 2020 року № 0439, на умовах попередньої оплати без визначення строків передачі товару покупцю, а не договір поставки, так як позивачка у цих правовідносинах не виступає суб`єктом підприємницької діяльності, а басейн мав бути встановлений у належному їй домоволодінні. 
Посилання апеляційного суду та відповідача на те, що позивачкою не надано суду доказів, що між сторонами існували домовленості саме щодо поставки обладнання для басейну, чи самого басейну, є помилковими, оскільки позивачка надала суду квитанцію до прибуткового касового ордеру від 10 листопада 2020 року № 0439 про оплату ФОП ОСОБА_2 3 500 Євро за басейн, а тому саме відповідач мав би спростовувати доводи позивачки та доводити, що між ними склалися інші правовідносини , ніж ті, що заявлені позивачкою у позові, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).» 
У даній справі позивачем надані належні та допустимі докази перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача як у національній, так і в іноземній валюті, а також листування між позивачем та відповідачем, в якому сторони обговорювали конкретні суми коштів, що підлягали перерахуванню на рахунок відповідача, а також за що саме здійснюється така оплата. 
Доводи відповідача про те, що у платіжних документах не зазначено призначення платежу і, відповідно, неможливо встановити підстави здійснення таких платежів, спростовуються зазначеним листуванням, у якому відповідач безпосередньо визначає розмір відповідних сум та їх цільове призначення, а також позивач направляє квитанції про сплату відповідачу в месенджері. 
З огляду на вказане, колегя суддів приходить до висновку, що відповідачка отримала грошові кошти саме за договором купівлі-продажу собаки, адже іншого пояснення щодо призначення цих коштів відповідачем не було надано. 
Відповідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. 
Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. 
Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17 зазначила, що за загальним правилом, недодержання письмової форми договору (відсутність єдиного документа тощо) не свідчить про недійсність чи неукладеність правочину. Загальним наслідком недодержання вимоги закону про письмову форму правочину є обмеження доказів, які допускається наводити в разі заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин. Допустимими є письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису та інші докази. Недопустимими є свідчення свідків. Недотримання письмової форми договору не свідчить про його відсутність або неукладеність. Підтвердження укладення правочину може надаватися іншими належними доказами, які дають змогу встановити факт його наявності та виконання. До таких доказів належать, зокрема, документи, що підтверджують сплату за товари або послуги. 
Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року у справі №752/16778/22.
Положеннями статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).
Згідно зі статтею 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений саме усний договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 отримала від позивачки попередню оплату в сумі 32,659,00 грн. та 800 євро, що в еківваленті за урсом НБУ становило 32 262,48 грн., разом 67 912,48 грн. 
З урахуванням наведеного та встановлених фактичних обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та розірвання усного договору купівлі-продажу чистопородної 4-х місячної собаки породи померанський шпіц від 15 квітня 2024 року, який був укладений мід позивачкою та відповідачкою, та стягнення з останньої грошових коштів у розмірі 67 912,48 гривень. 
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Згідно п. п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частинами 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 4 844,80 грн (1 211,20 + 3 633,60).
Щодо вимоги позивачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чугуєнко Д.В., про стягнення витрат позивача на професійну правову допомогу в сумі 22 670,00 грн. колегія суддів приодить до наступних висновків.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною другою та восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні витрат на правову допомогу, слід врахувати, що у відповідності до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Тому за результатами розгляду справи між сторонами підлягають розподілу розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення цих витрат.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22 670,00 грн. представником позивача адвокатом Чугуєнко Д.В. надано копію ордера черії АІ №1708733 від 21 жовтня 2024 року; копію додатку до договору про надання професійної правничої допомоги №2024/49 - завдання №1 від 09 серпня 2024 року, згідно з яким передбачений фіксований порядок обчислення суми гонорару за роботу адвоката в сумі 250 євро; платіжні інструкції про сплату ОСОБА_1 на рахунок Адвокатського об`єднання «Дісп`ютс» 11 400,00 грн., 2 270,00 грн, 9 000,00 грн. 
У постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.».
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
З огляду на виладене, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, з урахуванням складності справи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати вимогам п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України та критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи значення справи для сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість, не співмірність та завищеність вартості послуг адвоката в загальній сумі 22 760,00 грн в суді першої інстанції та визначення до стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чугуєнко Дмитро Віталійович, задовольнити.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення суми попередньої оплати задовольнити. 
Розірвати усний договір купівлі-продажу чистопородної 4-х місячної собаки породи померанський шпіц від 15 травня 2024 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 912,48 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 4 844,80 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 10 000,00 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: