Справа № 569/8464/26

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
17 червня 2026 року м. Рівне
Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Гордійчук Н.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерки, РНОКПП НОМЕР_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, - 
В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26.03.2026 року серії ВАД № 752125, 26.03.2026 року о 13 год 30 хв в АДРЕСА_1 , громадянка ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої невістки громадянки ОСОБА_2 під час якого ображала нецензурними словами, кричала, чим завдала психічної шкоди здоров`ю, після чого з`явився страх, невпевненість в собі, тремтіння рук.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 26.03.2026 року серії ВАД №752126, 26.03.2026 року о 19 год 10 хв за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка ОСОБА_1 не виконала термінового заборонного припису серії АА №618985 від 26.03.2026 року, винесеного терміном на 10 діб, а саме порушила заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи та в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, а саме почала говорити, чіплятись, провокувати та вчиняти конфлікт.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.
ОСОБА_1 в судовому засіданні вину в учиненому адміністративному правопорушенні не визнала, пояснила судді, що домашнього насильства відносно своєї невістки ОСОБА_2 не вчиняла, однак у них наявний тривалий конфлікт стосовно їх спільного проживання в квартирі.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Лук`янчук В.С. в судовому засіданні підтримала подані до суду письмові заперечення, в яких просила суддю закрити провадження щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, посилаючись на відсутність складу правопорушень. Зазначила, що між ОСОБА_1 та її колишньою невісткою ОСОБА_2 тривалий час існує взаємний побутовий і майновий конфлікт, пов`язаний із користуванням квартирою та цивільним спором щодо визначення часток у майні. Вказала, що матеріали справи не містять належних доказів домашнього насильства чи умисного невиконання термінового заборонного припису, а описані події є взаємними словесними конфліктами. Також наголосила, що саме ОСОБА_2 раніше неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , відтак вважає, що відсутні подія та склад адміністративних правопорушень, а провадження у справі підлягає закриттю.
Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні просила притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки в них постійно виникають конфлікти стосовно квартири. 
Заслухавши ОСОБА_1 та її захисника адвоката Лук`янчук В.С., потерпілу ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до наступного висновку.
За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, тобто сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, що підтверджуються належними доказами.
Підтвердження належними, допустимими та достовірними доказами кожного з елементів поза розумним сумнівом свідчитиме про доведення вини ОСОБА_1 , відсутність хоча б одного із них вказуватиме на відсутність складу вказаного адміністративного правопорушення.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП виражається у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавленні житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення, вчиненого у формі фізичного та психологічного насильства, характеризується умисною формою вини, тобто дії особи яка вчиняє домашнє насильство зумовлені бажанням спричинити шкоду психічному та фізичному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, самі по собі, зокрема, погрози, конфлікти утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи і за умови, що такі дії завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій особи, а й наслідки, які в результаті таких дій були заподіяні потерпілій.
При цьому суддя наголошує на тому, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних побутових конфліктів, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
Тоді як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями, ситуацію, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у якості доказів долучено: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №752125 від 26.03.2026 року, заява та пояснення ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_2 , копія термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №618985 від 26.03.2026 року, форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 26.03.2026 року, в якій поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено середній рівень небезпеки, витяг з АРМОР про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
На переконання судді зазначені докази не є належними та достатніми доказами вчинення особою, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.
Суддя наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у судді.
Крім того, суддя критично оцінює фактичні дані, які містяться в письмових поясненнях ОСОБА_2 , оскільки вони стверджують про наявність конфлікту між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та нею на ґрунті їх спільного проживання та користування квартирою, що підтверджено поясненнями наданими під час судового розгляду.
За наведеного вище, під час розгляду справи встановлено, що між колишніми свекрухою та невісткою виник побутовий конфлікт стосовно їх спільного проживання в квартирі.
Відтак, у зв`язку із виниклим внутрішньо-сімейним конфліктом, у кожної сторони своє бачення і свої докази на обгрунтування поведінки та причин виникнення обставин, що спричинили складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, які унеможливлюють прийняття судом рішення про визнання, поза розумним сумнівом, винуватості ОСОБА_1 .
Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).
У рішеннях «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, у даній справі відсутні належні, достатні та допустимі докази, на підставі яких у визначеному законом порядку, поза розумним сумнівом можливо встановити наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суть якого викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні, а відтак провадження відносно останньої в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин не можна вважати законним і протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №752126 від 26.03.2026 року за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП щодо невиконання термінового заборонного припису, виданого за подією 26 березня 2026 року. Вказані вище обставини справи виключають адміністративну відповідальність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-8 КУпАП. Тому в цій частині провадження у справі також підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 173-2, 173-8, 247, 283, 284 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Наталія ГОРДІЙЧУК