УХВАЛА

26 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/5638/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної податкової служби у місті Києві
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025
у справі №910/5638/24
за позовом Головного управління Державної податкової служби у місті Києві
до  Фізичної особи -підприємця Білоус Катерини Олександрівни; Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейс Фуд"
про визнання договору удаваним,

В С Т А Н О В И В:
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 04.05.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 у справі № 910/5638/24, подана до Суду засобами поштового зв`язку 30.04.2026.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 04.05.2026 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.
Фізичною особою -підприємцем Білоус Катериною Олександрівною подані до суду заперечення проти відкриття касаційного провадження за ка касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві у справі № 910/5638/24.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам ст.ст. 287 - 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон).
Згідно з п.п. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2026 у розмірі 3328 грн.
Головне управління Державної податкової служби у місті Києві звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Олександрівни та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейс Фуд" про визнання договору удаваним.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2025 у справі №910/5638/24 в позові відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі №910/5638/24 заяву Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі №910/5638/24 задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на користь Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Олександрівни витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн. В іншій частині заяви Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі №910/5638/24 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням Головне управління Державної податкової служби у місті Києві звернулось до суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 у справі № 910/5638/24 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025.
Предметом касаційного оскарження у даній справі є ухвала Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у вказаній справі, тому належною до сплати сумою судового збору за подання касаційної скарги у даній справі є 3 328 грн.
Однак, скаржник до матеріалів касаційної скарги не додав доказів сплати судового збору взагалі. Натомість скаржник у своїй касаційній скарзі заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки відсутня можливість сплати судовий збір, так як скаржник не є самостійним розпорядником коштів в частині покриття судових витрат.
Розглянувши клопотання, Суд відмовляє в його задоволенні, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати визначається статтею 8 Закону України "Про судовий збір".
Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Верховний Суд зауважує, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).
Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд (за наявності передбачених законом умов) звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір) (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.03.2021 у справі № 912/1061/20).
Разом з цим, особа, яка заявляє відповідне клопотання, зокрема, про звільнення (відстрочення) сплати судового збору, повинна надати докази того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому порядку.
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справі "Княт проти Польщі" (Kniat v. Poland) від 26.07.2005, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" (Jedamski and Jedamska v. Poland) від 26.07.2005, пункти 63, 64).
У касаційній скарзі відсутні доводи та докази, що підтверджують реальну фінансову неспроможність скаржника сплатити судовий збір у вказаному вище розмірі.
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що подане клопотання не містить достатніх та належних доказів, які б підтверджували об`єктивну неможливість сплатити судовий збір на момент звернення з касаційною скаргою.
Верховний Суд зауважує, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").
З огляду на викладене та враховуючи відсутність умов, визначених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", суд касаційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення клопотання Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 у справі № 910/5638/24, а відтак, у задоволенні необхідно відмовити.

Щодо клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке міститься в тексті касаційної скарги, Суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.
Згідно цієї норми суд касаційної інстанції, у кожному конкретному випадку, повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.
Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду встановлено наступні обставини.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.03.2026 відмовлено Головному управлінню Державної податкової служби у місті Києві у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання вперше поданої касаційної скарги(10.02.2026 року), а касаційну скаргу залишено без руху на підставі ст. 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Надано скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху та вказано заявнику касаційної скарги на необхідність подати: 1) докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у сумі 3 328 грн; 2)касаційну скаргу в новій редакції із зазначенням підстави касаційного оскарження судового рішення, визначеної у ч. 2 ст. 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет касаційного оскарження.

01.04.20206 ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/5638/24 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про відстрочення сплати судового збору у справі.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2026 касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 у справі № 910/5638/24 повернуто на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України, з огляду на те, що заявником не усунуто недоліки щодо сплати судового збору, зазначені в ухвалі Суду від 09.03.2026.
З автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що документ в електронному вигляді: (ЄДРСР) ст. 292 ГПК (3 ЕЦП судді) Ухвала ВС від 22.04.2026 у справі № 910/5638/24 (суддя Могил С.К.) надіслана в електронний кабінет Головного управління Державної податкової служби у місті Києві та доставлена 22.04.2026 20:00, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду.

Предметом касаційного оскарження є ухвала Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 у справі № 910/5638/24, а тому останній день оскарження за приписами ст. 288 ГПК України закінчився - 12.02.2026, тоді як дану касаційну скаргу подано 30.04.2026, тобто зі значним пропуском строку на касаційне оскарження.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, заявник наводить хронологію подій, які передували повторній подачі касаційної скарги та посилається наявність права на оскарження рішення суду апеляційної інстанції та зазначає, що причинами пропуску строку на касаційне оскарження є об`єктивними та не залежали від контролюючого органу.
Розглянувши наведені обґрунтування причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження, Суд наголошує на тому, що підстави, наведені скаржником у клопотанні не можуть вважитися поважними з огляду на таке.
Суд наголошує на тому, що неспроможності скаржника як податкового органу сплатити судовий збір за подання касаційної скарги не є належним обґрунтуванням наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження. Суд зазначає, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Отже, органи державної влади, суб`єкти господарювання та громадяни поставлені законом у рівні умови, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним господарюючим суб`єктам перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.
Також слід зазначити, що доводи скаржника про наявність об`єктивних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 24.06.2025 у справі №910/5638/24 стосуються розгляду касаційної скарги по суті.
Згідно з ч. 3 ст. 288 ГПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Скаржником не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження наявності особливих і непереборних обставин, що перешкоджали йому звернутися повторно до Суду із касаційною скаргою раніше ніж 30.04.2026.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Отже можливість поновлення пропущеного строку судом касаційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку, обов`язок з доведення яких покладено на скаржника.
Звернення з касаційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у касаційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом ( ч. 3 ст. 13 ГПК України).
Наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження судових рішень в касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку щодо пропуску строку касаційного оскарження з поважних причин, проте у даному випадку Судом таких об`єктивних перешкод установлено не було, у зв`язку з чим наведені у клопотанні підстави визнаються неповажними.
Частиною 4 ст. 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Відповідно до ч. 3 ст. 292 ГПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, з урахуванням заперечень Фізичної особи -підприємця Білоус Катерини Олександрівни проти відкриття касаційного провадження, касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби у місті Києві підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме - заявнику касаційної скарги необхідно надати докази сплатити судового збору у розмірі 3 328 грн та навести інші підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження та надати відповідні докази на підтвердження цих підстав.
Керуючись ст. ст. 119, 174, 234, 287-288, 290, 292 ГПК України, Суд,-

У Х В А Л И В:
1. Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про відстрочення сплати судового збору у справі № 910/5638/24.
2. Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2026 у справі № 910/5638/24 залишити без руху.
2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Могил С.К. 

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.