ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3515/24 Головуючий суддя І інстанції Осадчий О. В.
Провадження № 22-ц/818/2818/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року      м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В., 
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 12 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , треті особи - Військова частина НОМЕР_3 , Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 , в особі представника Лизогуба Романа Юрійовича , звернулась до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , треті особи - Військова частина НОМЕР_3 , Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимоги зазначено, що 09.06.2023 сталася ДТП за участю водіїв - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на території Салтівського району м. Харкова. Постановою Московського районного м. Харкова від 21.06.2023 ОСОБА_2 визнано винним у зазначеній ДТП. ОСОБА_2 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_3 , у подальшому прикомандирований до ВЧ НОМЕР_1 та 09.06.2023 був прикомандирований до ВЧ НОМЕР_2 , дорожньо-транспортна пригода останнім скоєна на службовому автомобілі. ОСОБА_1 у позові зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент пригоди застрахована не була, у зв`язку з чим позивач звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про отримання регламентної виплати за рахунок коштів фонду захисту потерпілих та отримала виплату у максимально можливому розмірі 160000,00 грн. Проте, ОСОБА_1 зазначає про наявність невідшкодованої матеріальної шкоди, яка становить 182635,57 грн., тому звертається до суду з указаним позовом з метою захисту порушеного права.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 12 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто с військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 182635.57 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1826 грн 36 коп.
В апеляційній скарзі представник вч НОМЕР_1 - ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати, новим рішенням у задоволенні позову відмовити.
Скарга мотивована тим, що Відповідно до витягу із бойового розпорядження начальника ГУР МО України № 10т/бр/ДЛ від 22.05.2023, командиру військової частини НОМЕР_1 наказано до 18:00 23.05.2023 передати в оперативне підпорядкування командира військової частини НОМЕР_2 особовий склад та автомобільну техніку, а саме транспортний засіб Scania, військовий номер НОМЕР_4 (водій - солдат ОСОБА_2 ) до окремого розпорядження. Відповідно до бойового розпорядження начальника ГУР МО України № 18т/бр/ ДЛ від 14.06.2023, командиру військової частини НОМЕР_2 було наказано 14.06.2023 повернути транспортний засіб Scania, військовий номер НОМЕР_4 до військової частини НОМЕР_1 . Тобто, на момент дорожньо-транспортної пригоди солдат ОСОБА_2 та транспортний засіб Scania, військовий номер НОМЕР_4 перебували в оперативному управлінні військової частини НОМЕР_2 , яка фактично здійснювала управління цим транспортним засобом, забезпечувала його використання у власних цілях, здійснювала контроль за технічним станом транспортного засобу та його фактичну експлуатацію
ОСОБА_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 та на момент дорожньо транспортної пригоди був відрядженим до військової частини НОМЕР_2 , про що вказує і сам суд у своєму рішенні.
Відповідно до статті 10 Закону № 2658-III оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Водночас в матеріалах справи та у самому Звіті № 10/06/2023Р відсутні копії та навіть посилання на реквізити такого договору, суд при дослідженні доказів не встановив факту наявності такого договору і взагалі не взяв до уваги вимогу статті 10 Закону № 2658-III.
Суд також не врахував того факту, що Звіт був складений 27.06.2023, тоді як ДТП сталося 09.06.2023, тобто, повторюючи позицію яка вже була викладена у відзиву на позовну заяву, невідомо в яких умовах перебував автомобіль в цей час. Вказаний проміжок часу може впливати і на вартість нанесеного збитку і на залишкову вартість
Звертає увагу, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Leaf, державний номер НОМЕР_5 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні - 342635, 67 грн., а ринкова вартість транспортного засобу 375424,01 грн., тому в цьому випадку ремонт є економічно доцільним і суд помилково дійшов висновку, що транспортний засіб є фізично знищеним, оскільки сума його ремонту не перевищує ринкову вартість транспортного засобу.
05.11.2025 представником військової частини НОМЕР_1 було направлено до суду клопотання про долучення доказів з грифом "Для службового користування", в прохальній частині якого було зазначено, що розгляд даного клопотання просимо здійснювати у закритому судовому засіданні.
Враховуючи вищезазначене, відкритий судовий розгляд у режимі відеоконференції, який був здійснений судом першої інстанції, суперечить нормам чинного законодавства і є грубим порушення норм процесуального права. Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки воно є незаконним, необґрунтованим та надмірно формалізованим у зв`язку із його прийняттям із порушенням норм процесуального та матеріального права та неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Лизогуб Р.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відповідно до технічного талону транспортного засобу серії КВ № 115677 автомобіль SCANIA SBA111A 134, військовий номерний знак НОМЕР_4 , яким керував солдат - ОСОБА_2 , належить військові частині НОМЕР_1 . 
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.06.2023року №88 про закріплення автомобільної техніки за водіями, автомобіль SCANIA SBA111A 134, військовий номерний знак НОМЕР_4 передано під звіт та закріплено за особовим складом водіїв - солдатом ОСОБА_2 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2023року №124-ст солдата ОСОБА_2 відряджено до в/ч НОМЕР_2 . Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2023 №141-ст вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків з відрядження з військової частини НОМЕР_2 , зокрема солдата ОСОБА_2 , машиніста екскаватора військової частини НОМЕР_3 . Виконання солдатом ОСОБА_2 своїх трудових (службових) обов`язків під час ДТП підтверджується дорожнім листом №18343 від 09.06.2023року, який видано військовою частиною НОМЕР_1 з маршрутом руху - службове відрядження, водієм зазначено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , технічний стан машини перевірив начальник КТП Філімончук 09.06.2023 року в день вчинення ДТП . 
Звертає увагу суду, що службове розслідування за фактом пошкодження автомобіля SCANIA SBA111A 134, в/н НОМЕР_4 у зв`язку з ДТП, що сталося 09.06.2023року проводилось саме військовою частиною НОМЕР_1 на підставі рапорту начальника бази технічного та транспортного забезпечення ОСОБА_7 від 13.06.2023року. За результатами службового розслідування проведеного військовою частиною НОМЕР_1 складено Акт №1751/1 від 30.06.2023року, відповідно до якого, встановлено обставини пошкодження службового автомобіля SCANIA, військовий номер НОМЕР_4 та визначено винних осіб. 
Так, в зазначеному вище Акті службового розслідування, а саме в пункті 3 встановлено, що службовий автомобіль SCANIA військовий номер НОМЕР_4 , згідно з технічним талоном серії НОМЕР_6 від 22.05.2023року та паспортом (формуляром) машини серії НОМЕР_7 належить військовій частині НОМЕР_1 . 
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.06.2023року №88 (по технічній частині) транспортний засіб SCANIA, номер знак НОМЕР_4 був закріплений та переданий під звіт солдату ОСОБА_2 . У письмових поясненнях капітана ОСОБА_8 , начальника групи вантажних та спеціальних машин бази технічного та Документ сформований в системі «Електронний суд» 23.03.2026 3 транспортного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підтверджено факт пошкодження вантажного автомобіля SCANIA SBA 111 A 134, номерний знак НОМЕР_4 , водієм якого був ОСОБА_2 . Зі слів водія, подія трапилась під час перебування його у службовому відрядженні у АДРЕСА_1 , водій не обрав безпечної відстані …, і здійснив дорожньо-транспортну пригоду. 
Вина водія ОСОБА_2 підтверджується зібраними матеріалами справи, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №457087 від 09.06.2023року, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.06.2023року. Матеріали справи службового розслідування містять безперечні документи, які підтверджують перебування солдата ОСОБА_2 у трудових (службових) відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 на час скоєння ДТП та не містить жодного документу та/або посилання підтверджуючого відрядження солдата ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_2 . 
Також вважає, що посилання апелянта на бойові розпорядження начальника ГУР МО України № 10т/бр/ДЛ від 22.05.2023року та № 18т/бр/ ДЛ від 14.06.2023року жодним чином не спростовують того, що солдат ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 оскільки - бойове розпорядження вирішує оперативні, поточні питання та має обмежений строк дії та не регулює тривалі відносини такі як прийняття/звільнення на роботу, розподіл обов`язків, тобто кадрові питання . 
На момент дорожньо-транспортної пригоди контроль за технічним станом транспортного засобу та його фактичну експлуатацію здійснювався військовою частиною НОМЕР_1 в особі начальника КТП Філімончук та старшого техніка підрозділу ОСОБА_8, які перевірили стан автомобіля SCANIA SBA 111 A 134, номерний знак НОМЕР_4 , що підтверджується дорожнім листом №18343 від 09.06.2023року. 
Отже суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - військова частина НОМЕР_1 . Тому шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем (наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 08.06.2023року №88 про закріплення автомобільної техніки за водіями, дорожній лист №18343 від 09.06.2023року виданий в/ч НОМЕР_1 в день скоєння ДТП ), який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки.
Звіт №10/06/2023Р від 27.06.2023р. дослідження спеціаліста-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку виконаний суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_9 був доданий до матеріалів справи в якості письмового доказу розміру завданої шкоди
Звіт складений оцінювачем ОСОБА_9 , яка має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, сертифікат суб`єкту оціночної діяльності та свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності (документи додані до звіту і містяться у справі). 
Оцінку проведено у встановленому законом порядку згідно із положеннями Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до положень ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. 
Звіт про оцінку вартості матеріального №10/06/2023Р від 27.06.2023р. виконаний згідно із положеннями Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 та відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності, що встановлені положеннями процесуального закону.
Апелянт необґрунтовано вказує про відрахування ПДВ оскільки таке має місце у разі сплати вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу на рахунок потерпілої особи (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») тобто у випадку коли розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тоді як в даному випадку має місце конструктивне знищення КТЗ і збиток розраховується за правилами ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП. В такому випадку спеціальним законом не передбачене відрахування ПДВ. Крім того величини ринкової вартості транспортного засобу до ДТП так і після ДТП (залишки) не містять у своєму складі ПДВ.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Суд своє рішення мотивував наступним.
Судом встановлено, що на момент ДТП з вини ОСОБА_2 , який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, шкода відшкодовується володільцем цього джерела підвищеної небезпеки. Оскільки володільцем автомобіля є військова частина НОМЕР_1 , то шкода підлягає відшкодуванню саме цією військовою частиною на підставі ст. 1172 ЦК України.
Суд не бере до уваги долучені до матеріалів справи, військовою частиною НОМЕР_1 , бойові розпорядження оскільки вони жодним чином не спростовують того, що ОСОБА_2 знаходився у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 .
З наданого позивачем звіту №10/06/203Р складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_9 вбачається, що ринкова вартість досліджуваного КТЗ становить 375424,01 грн.; вартість ремонту з ПДВ становить 593458,23 грн. Отже, вартість ремонту Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_5 перевищує його ринкову вартість до ДТП, тому даний автомобіль є фізично знищеним в розумінні п. 30.1 ст. 30 Закону №1961-IV.
Вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля в наслідок ДТП складає 375424,01грн.
Вартість автомобіля після ДТП в пошкодженому стані складає 32788,44 грн, що підтверджується Додатком до звіту №10/06/2023Р від 27.06.2023 року.
Таким чином, сума матеріальних збитків завдана позивачу внаслідок пошкодження автомобіля становить 342635,57 грн (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди). 
Частину збитків у максимально можливому розмірі у сумі 160000 грн сплатило МТСБУ, а тому частка невідшкодованої матеріальної шкоди становить 182635,57 грн.
Що стосується доводів представника відповідача щодо врахування ПДВ, суд зазначає, що таке має місце у разі сплати вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу на рахунок потерпілої особи (п. 36.2 ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») тобто у випадку коли розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі ст. 29 ЗУ " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тоді як в даному випадку має місце фізичне знищення КТЗ і збиток розраховується за правилами ст. 30 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП. В такому випадку спеціальним законом не передбачене відрахування ПДВ.
Звіт про оцінку вартості матеріального збитку №10/06/2023Р від 27.06.2023р. виконаний згідно із положеннями Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 та відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності, що встановлені положеннями процесуального закону.
При цьому, суд зауважує, що відповідач доказів на спростування вказаного у звіті № 10/06/2023Р від 27 червня 2023 року розміру матеріального збитку не надав, правом на подання клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи не скористався. 
Оскільки факт скоєння ДТП є беззаперечно доведений, розмір завданої шкоди під час розгляду справи не спростований і встановлений на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку № 10/06/2023Р від 27 червня 2023 року, складеного за результатом проведення автотоварознавчого дослідження на замовлення позивача, а відповідачем не надано відповідний висновок експерта із цього самого питання, суд виходить із встановленого в зазначеному висновку розміру майнової шкоди в сумі 375424,01 грн.
Отже, з урахуванням наведеного вище з Військової частина НОМЕР_1 на користь позивача підлягає стягненню невідшкодована матеріальна шкода в сумі 182635,57 грн.
Колегія погоджується з такими висновками суду.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Виходячи з наведених норм права шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц та постановах Верховного Суду: від 21 травня 2025 року у справі №465/6173/22, від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).
Судом встановлені наступні обставини справи.
Чинною постановою Московського районного суду м. Харкова від 21.06.2023 року, яка має преюдиціальне значення по даній справі, встановлено, що 09.06.2023 року о 10год. 35 хв. в м. Харків, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом SCANIA SBA111A 134 д.н.з. НОМЕР_4 по Салтівському Шосе, 47/2, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати та безпечно керувати транспортним засобом, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив наїзд на транспортний засіб Nissan Leaf д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_1 , чим заподіяв матеріальну шкоду та порушив п.п. 12.1, 13. ПДР України. Даною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала чинності 02.07.2023 року.
На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 Військова частина НОМЕР_1 є володільцем автомобіля SCANIA SBA111A 134, державний номерний знак НОМЕР_4 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.05.2023 №124-ст відправлено у відрядження до військової частини НОМЕР_2 згідно доручення першого заступника командира військової частини НОМЕР_8 від 21.05.2023 №222/ДЛ/2009 з 23 травня по 19 червня 2023 року солдата ОСОБА_2 машиніста екскаватора військової частини НОМЕР_3 .
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2023 №141-ст вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків з відрядження з військової частини НОМЕР_2 , зокрема солдата ОСОБА_2 , машиніста екскаватора військової частини НОМЕР_3 . 
Відповідно до посвідчення про відрядження військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2023 солдата ОСОБА_2 відряджено до військової частини НОМЕР_2 , терміном відрядження 30 діб з 23 травня 2023 року до окремого розпорядження.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по технічній частині) від 08.06.2023 №88 про закріплення автомобільної техніки за водіями, автомобіль SCANIA SBA111A 134, державний номерний знак НОМЕР_4 передано під звіт та закріплено за солдатом ОСОБА_2 .
З дорожнього листа №18343 від 09 червня 2023 року вбачається, що він виданий військовою частиною НОМЕР_1 , маршрут руху - службове відрядження, водієм зазначено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , технічний стан перевірив начальник КТП Філімончук 09 червня 2023 року. 
На підставі рапорту начальника бази технічного та транспортного забезпечення ОСОБА_10 від 13.06.2023, в якому останній просить провести службове розслідування за азнак НОМЕР_4 у зв`язку з ДТП, що сталося 09.06.2023. Автомобілем керував військовослужбовець, прикомандирований до бази технічного та транспортного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 , машиніст екскаватора військової частини НОМЕР_3 , проведено службове розслідування військовою частиною НОМЕР_1 від 30.06.2023 Акт №1751/1.
Вказані обставини підтверджують, що на момент ДТП автомобіль під керуванням солдата ОСОБА_2 за змістом дорожнього листа перебував у володінні військової частини НОМЕР_1 . Той факт, що вказаний автомобіль одночасно під час відрядження використовувався в інтересах іншої військової частини, не змінює його володільця, що за змістом норм ст.ст. 1172, 1188 ЦК України покладає відповідальність за завдану шкоду на військову частину НОМЕР_1 , як правильно визначив суд першої інстанції. Наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними та висновків суду не спростовують.
Щодо розміру шкоди.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені ст.1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
За вказаних обставин обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно з ч.1, п.1 ч.2, ч. 3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст.1192 ЦК України).
Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 (провадження №61-26508св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16 (провадження №61-31661св18), зазначено, що згідно зі ст.ст. 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна.
Системний аналіз ст.22 ЦК України ч.2 ст.1192, ст.1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу (див. постанову Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 757/54513/16 (провадження №61-16265св20).
При цьому коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (див. постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 (провадження № 61-26508св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16 (провадження № 61-31661св18).
У даному випадку розрахунок майнової шкоди був здійснений на підставі оцінки механічних пошкоджень авто Nissan Leaf д.н.з. НОМЕР_5 , які він отримав в результаті вищевказаного ДТП, а не економічної недоцільності його ремонту, а тому доводи скарги щодо меншої вартості відновлювального ремонту від ринкової вартості авто позивача = є безпідставними. Наведені вище у відзиві на скаргу аргументи спростовують доводи скарги, та ґрунтуються на наявних у справі доказах, які суд першої інстанції взяв до уваги. Тому колегія суддів також відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги.
Доводи апеляційної скарги щодо обов`язковості застосування коефіцієнта фізичного зносу, недопустимості висновку експерта, виключення ПДВ з вартості відновлювального ремонту та відсутності доказів фактичного ремонту, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки ці доводи в даному конкретному випадку ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та суперечать усталеній практиці Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що коефіцієнт фізичного зносу враховується виключно у разі стягнення вартості транспортного засобу або при страховому відшкодуванні, тоді як у випадку відшкодування реальних збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту він не застосовується. 
У цій справі позивачкою виходячи з її диспозитивних повноважень заявлено вимогу саме про відшкодування вартості відновлювального ремонту, визначеної експертним шляхом, що відповідає положенням ст.ст. 22, 1192 ЦК України та правовим позиціям Верховного Суду. 
З огляду на те, що шкода завдана автомобілем, який не було застраховано, відшкодування здійснюється безпосередньо з роботодавця як володільця джерела підвищеної небезпеки. Достатніх підстав для переоцінки доказів доводи апеляційної скарги не містять та не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи відповідно до наявних у справі доказів дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 , який під час виконання службового завдання керував та експлуатував належний ВЧ НОМЕР_1 транспортний засіб, на якому вчинив ДТП, внаслідок чого позивачці завдано майнової шкоди у вигляді витрат, необхідних для ремонту пошкодженого автомобіля. Встановлений судом розмір майнової шкоди є різницею між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, він підтверджений належними та допустимими доказами, відповідає фактичній вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та доводами скарги не спростований.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, у тому числі щодо незгоди з звітом № 10/06/203Р складеним суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_9 , спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
За викладених обставин, які відповідають наявним у справі доказам, та правового обґрунтування - колегія суддів дійшла висновку, що доводи скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновки суду першої інстанції, судове рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 23 червня 2026 року.

Головуючий   В.Б. Яцина.

Судді колегії    Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.