ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 343/2327/25 пров. № А/857/18437/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,
за участі секретаря судового засідання Хоменчук В.Б.,
представник позивача: не з`явився,
представник відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2026 року у справі № 343/2327/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування постанови,
суддя в 1-й інстанції – Тураш В. А.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Долина,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Комарницький Е.Г., звернувся 25.11.2025 в Долинський районний суд Івано-Франківської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі , в якому просить:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6153984 від 15.11.2025, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити;
- стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Позовні вимоги мотивує тим, що 15 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_1 , було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6153984 від 15.11.2025, згідно якої на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3400 грн за начебто порушення ч. 2 ст.126 КУпАП, а саме за те, що 15.11.2025, близько 00:13 год. в с. Тростянець, вул. Шевченка, водій гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував автомобілем марки ВАЗ 2107 з н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. а ПДР – керування ТЗ особою, яка не має права керувати таким ТЗ.
Зауважує, що вище згадана постанова складена стосовно ОСОБА_1 , а відтак ніяким чином не може стосуватися його - ОСОБА_1 , відтак на підставі оскаржуваної постанови його, ОСОБА_1 не можна притягнути до адміністративної відповідальності.
Вказує, що винесена постанова не містить посилання і жодних доказів, визначених ст.251 КУпАП та обставини справи визначені ст. 280 КУпАП, тобто вона не має жодного мотивування. Крім цього, у постанові не зазначено обставин передбачених статтями 33-35 КУпАП, які необхідно враховувати при накладенні стягнення. Отже, оскаржувана постанова за змістом не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.
Зазначає, що він перебував у незаведеному транспортному засобі та чекав своїх знайомих, коли поліцейські підійшли до нього, він сидів в машині, яка не перебувала в русі та вказували йому, що він нібито їхав за кермом і почали вимагати в нього документи, які посвідчують його право на водіння транспортного засобу, однак, він їм пояснював, що він просто сидить в машині, яка на разі не здійснює рух і просив надати йому докази, де він керував даним транспортним засобом, при цьому зауважував, що у нього немає водійського посвідчення, тому він не міг керувати транспортним засобом.
Зауважує, що йому не надали жодного доказу, який би свідчив про те, що він керував транспортним засобом. Проте, поліцейські не слухали його та вказали, що складуть на нього постанову, так як він порушив ПДР України.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2026 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.
Також вказує про те, що перебував у незаведеному транспортному засобі та чекав своїх знайомих, коли поліцейські підійшли до нього він сидів в машині, яка не перебувала в русі та вказували що позивач нібито їхав за кермом і почали вимагати документи, які посвідчують право на водіння транспортного засобу, однак, як зазначає позивач, він пояснював, що він просто сидить в машині, яка на разі не здійснює рух і просив надати докази, де він керував даним транспортним засобом, при цьому зауважував, що у нього немає водійського посвідчення, тому він не міг керувати транспортним засобом.
Крім цього, вказує, що суд першої інстанції в основі своєї мотивації посилається на недопустимі докази, а саме на долучені до матеріалів справи представником відповідача Головного управління Національної поліції в Івано Франківській області відеофайли. Зокрема, датою фіксації на вказаних відеофайлах зазначено 04.01.2014 о 13:37. В той час як сама постанова свідчить про те, що події відбувалися 15.11.2025 о 00:13 год. Згідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Зазначає, що зважаючи на несправність бодікамер та незалученням двох свідків для затвердження того, що така відеофіксація ведеться в установлену дату і час, надані відеоматеріали не можна вважати належними і допустимими доказами, оскільки ними не можливо підтвердити обставини, що викладені в постанові.
Просить скасувати рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2026 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
Частиною 4 ст.229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що 15.11.2025 близько 00.13 год. в ході патрулювання та виконання службових обов`язків поліцейський СРПП № 1 ( м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Гошовський В.Я., виявив транспортний засіб «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням, як пізніше стало відомо, гр. ОСОБА_1 , який у с. Тростянець по вул. Шевченка керував даним транспортним засобом не маючи посвідченням водія відповідної категорія на право керування даним транспортним засобом.
Поліцейський підійшов, належним чином представився водію, та попросив пред`явити посвідчення водія. Водієм ТЗ виявився позивач, який на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія, як виявилось пізніше даний водій не мав права керування даним транспортним засобом, що підтверджує і сам позивач у своїй позовній заяві.
В зв`язку з відсутністю категорії на право керування даним транспортним засобом, позивачем було допущено порушення п. 2.1 ПДР України та скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, поліцейським було роз`яснено позивачеві його права як громадянина України передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та відповідно до вимог ст. ст. 278, 279 КУпАП розглянуто та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6153984 від 15.11.2025 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу 3400 грн.
Після складання постанови її було оголошено позивачу, копію постанови позивачу вручено наручно.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова в справі про адміністративне правопорушення, винесена уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з`ясування обставин вирішено справу, а тому скасуванню не підлягає.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно із ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Із оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив п. 2.1(а) ПДР України, а саме не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, за що його притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. У графі 7 постанови «До постанови додається» зазначено – відеофіксація.
На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, зокрема, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (п.п. «а» п. 2.4 ПДР України).
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 02 грудня 2019 року у справі № 164/2068/17.
Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пунктом 10 розділу ІІІ тієї ж Інструкції передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).
Колегією суддів оглянуто та досліджено відеозаписи з камери нагрудного реєстратора поліцейського, що знаходяться на цифровому носію інформації DVD-R та міститься у матеріалах справи. Так судом встановлено, що у ході спілкування з інспектором поліції, позивач не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія, вказавши на його відсутність. Крім цього, позивачем не заперечувався факт керування транспортним засобом, в якому він перебував, більше того, під час зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського двигун транспортного засобу увімкнений і тільки після прохання поліцейського вийти з автомобіля позивач вимкнув двигун.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, поняття «керування транспортним засобом» у розумінні ч. 2 ст. 126 КУпАП охоплює фактичне здійснення контролю над транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки. Факт зупинки транспортного засобу працівниками поліції із застосуванням проблискових маячків об`єктивно свідчить про його попередній рух у дорожньому процесі. Перебування особи за кермом з увімкненим двигуном одразу після примусової зупинки є належним та достатнім доказом здійснення керування, якщо інше не доведено належними та допустимими доказами.
Покликання апелянта на те, що під час винесення постанови про накладення штрафу за ч.1 ст.126 КУпАП відповідач належним чином не дослідив всіх оставин справи є безпідставними, оскільки на відеозаписі зафіксовано факт керування транспортним засобом і відповідно до п. 2.4.а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися та пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. цих Правил.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що з долучених до матеріалів справи відеозаписів не вбачається, що працівником поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення не були дотримані вимоги передбачені КУпАП, доказів протилежного позивачем не надано, що спростовує доводи апелянта в цій частині.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч.2,3 ст.283 КУпАП, оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, містить відомості про дату, час та місце вчинення правопорушення, а також транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення.
Вказані позивачем недоліки відеозаписів із бодікамери,а саме – дата фіксації на вказаних відеофайлах зазначена 04.01.2014 о 13:37, в той час як сама постанова свідчить про те, що події відбувалися 15.11.2025 о 00:13 год, не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем було вчинено порушення вимог ПДР України, оскільки такі недоліки супроводжуються технічною помилкою, що не випливає на зміст відеозапису з місця вчинення адміністративного правопорушення.

У контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів наголошує, що окремі дефекти наданих доказів щодо вини позивача не повинні сприйматися як безумовні підстави для визнання таких доказів неналежними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2026 року у справі № 343/2327/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 09.06.26