Дата документу 24.06.2026 Справа № 337/295/26

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/295/265      Пр. № 22-ц/807/1084/26	Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.  Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
за участі секретаря Камалової В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника Мельника Юрія Олексійовича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) про захист про споживачів 
 
ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року ОСОБА_1 в особі представника Мельника Ю.О.  звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-18), в якому просив: - визнати незаконною відмову Банку, викладену у листі №20.1.0.0.0/7-250922/92502 від 17.10.2025 року, у проведенні реструктуризації грошових зобов`язань ОСОБА_1  (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за кредитним договором №SAMDNWFC00000512335 від 29.11.2017 року, укладеним між Банком та ОСОБА_1 , за його заявою від 19.10.2025 року про проведення обов`язкової реструктуризації за кредитними зобов`язаннями з урахуванням положень, на умовах та у відповідності з вимогами пункту 7-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування"; - та зобов`язати Банк провести реструктуризацію грошових зобов`язань ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за кредитним договором №SAMDNWFC00000512335 від 29.11.2017 року, укладеним між Банком та ОСОБА_1 , за його заявою від 19.10.2025 року про проведення обов`язкової реструктуризації за кредитними зобов`язаннями з урахуванням положень, на умовах та у відповідності з вимогами пункту 7-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", = здійснивши всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації (включно з вимогою сплачувати суму заборгованості із сплати загального розміру кредиту рівними частинами протягом трьох років з дня проведення реструктуризації) = та надіславши ОСОБА_1 інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (у тому числі інформацію про всі наявні зобов`язання споживача за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів).
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що між ним та Банком укладений кредитний договір (кредитна картка "Універсальна Gold") №SAMDNWFC00000512335 від 29.11.2017 року. 19.09.2025 року позивач звернувся до Банку із заявою про проведення реструктуризації, в якій зазначив, що після початку повномасштабного вторгнення, залишившись в місті Токмак, потрапив до російського полону та став свідком та жертвою масових воєнних злочинів, злочинів проти людяності, масових порушень Женевської конвенції, злочинів з ознаками геноциду по відношенню до нього, інших цивільних громадян України та полонених військових ЗСУ російською стороною. Після початку воєнних дій на території м. Токмак, окупації міста та потрапляння в полон він втратив фізичну можливість вносити платежі по кредитній картці (картка/рахунок НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) і додатковим рахункам до договору SAMDNWFC00000512335 від 21.12.2013), але Банк продовжував списання відсотків та обов`язкових платежів по кредитній картці (в тому числі і з інших карток: НОМЕР_4 (IBAN НОМЕР_5 ), НОМЕР_6 (IBAN, НОМЕР_7 ). Посилаючись на статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" та пункт 7-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX , позивач просив розглянути заяву про реструктуризацію укладеного договору споживчого кредиту та наявної заборгованості та задовольнити її, підготувати письмовий проект договору із зазначенням детального графіку погашенням заборгованості, розбивши наявну суму заборгованості на рівномірні платежі, які позивач зможе сплачувати протягом трьох років та надіслати даний проект для погодження у відповідь на цю заяву, відповідь на цю заяви надати у передбачений законодавством строк на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2. До заяви позивач додав: копію паспорту та РНОКПП, виписку з Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, витяг з реєстру територіальної громади, банківські виписки з рахунків, довідки ОК-5 та ОК-7. 17.10.2025 року листом №20.1.0.0.0/7-250922/92502 за підписом супервайзера з обробки звернень клієнтів й держорганів ГО  ОСОБА_3 . Банк за результатами розгляду звернення відмовив позивачу в проведенні реструктуризації, посилаючись на те, що з наданих позивачем документів не вбачається підстав для задоволення заяви.
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Салтан Л.Г. (а.с.19). Ухвалою суду першої інстанції від 19.01.2026 року (а.с. 20-21) провадження у цій справі відкрито.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2026 року (а.с. 41-45) в задоволенні вищезазначеного позову позивача у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника Мельника Ю.О. у своїй апеляційній скарзі (а.с. 49-68) просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В автоматизованому порядку 19.03.2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с. 69). Ухвалою апеляційного суду від 20.03.2026 року (а.с. 70) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 26.03.2026 року (а.с. 73). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 27.03.2026 року (а.с. 54), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 75), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень; штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі; участі судді-доповідача у курсах підвищення кваліфікації у період з 18.05.2026 року по 22.05.2026 року включно (довідка - а.с. 151).
Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Мельника Ю.О.  у цій справі (а.с. 86-133). 
Ухвалами апеляційного суду (а.с. 143, 149) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотань представників сторін (а.с. 134-142, 144-148).
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 83-85), у тому числі додатково через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав. За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності позивача ОСОБА_1 за присутності в режимі відеоконференції представників сторін - адвокатів: Мельник Ю.О. (позивача - а.с. 57, 147) та Якушева С.О. (Банку - а.с. 95-96).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що врегулювання спору миром у цій справі є неможливим, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника Мельника Ю.О. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови… За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу. 
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 11,13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, відсутності підстав для задоволення останніх.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та Банком укладений кредитний договір (кредитна картка "Універсальна Gold") №SAMDNWFC00000512335 від 29.11.2017 року.
19.09.2025 року позивач звернувся до Банку із заявою про проведення реструктуризації (копія - а.с. 8-9), в якій зазначив, що після початку повномасштабного вторгнення, залишившись в місті Токмак, потрапив до російського полону та став свідком та жертвою масових воєнних злочинів, злочинів проти людяності, масових порушень Женевської конвенції, злочинів з ознаками геноциду по відношенню до нього, інших цивільних громадян України та полонених військових ЗСУ російською стороною.
Після початку воєнних дій на території м. Токмак, окупації міста та потрапляння в полон він втратив фізичну можливість вносити платежі по кредитній картці (картка/рахунок НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) і додатковим рахункам до договору SAMDNWFC00000512335 від 21.12.2013 року), але Банк продовжував списання відсотків та обов`язкових платежів по кредитній картці (в тому числі і з інших карток: НОМЕР_4 (IBAN НОМЕР_5 ), НОМЕР_6 (IBAN, НОМЕР_7 ). 
Посилаючись на ст. 16 ЗУ "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" та пункт 7-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX , позивач просив розглянути заяву про реструктуризацію укладеного договору споживчого кредиту та наявної заборгованості та задовольнити її, підготувати письмовий проект договору із зазначенням детального графіку погашенням заборгованості, розбивши наявну суму заборгованості на рівномірні платежі, які позивач зможе сплачувати протягом трьох років та надіслати даний проект для погодження у відповідь на цю заяву, відповідь на цю заяви надати у передбачений законодавством строк на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2
До заяви позивач додав: копію паспорту та РНОКПП, виписку з Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, витяг з реєстру територіальної громади, банківські виписки з рахунків, довідки ОК-5 та ОК-7 (копія а.с. 9 на звороті - 17).
17.10.2025 року листом №20.1.0.0.0/7-250922/92502 (копія - а.с.18) за підписом супервайзера з обробки звернень клієнтів й держорганів ГО    ОСОБА_3 . Банк за результатами розгляду звернення відмовив ОСОБА_1 в проведенні реструктуризації, посилаючись на те, що з наданих позивачем документів не вбачається підстав для задоволення заяви.
У ст. 2 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.
Ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.
За змістом ст.16 ЗУ "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" особи, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, на час позбавлення особистої свободи та протягом шести місяців після звільнення звільняються від обов`язку виконання зобов`язань, а також від нарахування та сплати (передання) неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов`язань. Після звільнення такі особи мають право на проведення реструктуризації їхньої заборгованості. Дружина (чоловік) особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, також має право на проведення реструктуризації їхньої заборгованості за кредитами перед банками, іншими фінансовими установами.
Особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, можуть надаватися інші пільги та гарантії, передбачені законодавством України.
Згідно із пунктом 71 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 30 днів після його припинення чи скасування грошові зобов`язання за укладеними до 24 лютого 2022 року з фінансовими установами (крім кредитних спілок) договорами про споживчий кредит підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу споживача або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у такому порядку та з дотриманням таких умов:
1) договір про споживчий кредит не забезпечено заставою (іпотекою);
2) відсутнє судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення із споживача заборгованості за договором про такий споживчий кредит або відповідне виконавче провадження;
3) місцем постійного проживання або покинутим місцем постійного проживання споживача (зокрема, якщо споживач є особою, яка взята на облік як внутрішньо переміщена особа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) є територія України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;
4) споживач одночасно відповідає таким критеріям:
а) станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг" та станом на дату подання заяви про реструктуризацію у споживача наявне невиконане грошове зобов`язання (прострочене грошове зобов`язання та/або грошове зобов`язання, строк сплати якого не настав) перед кредитором або новим кредитором (далі - кредитор), крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя у зв`язку з виконанням ним зобов`язань споживача;
б) станом на 23 лютого 2022 року у споживача відсутнє прострочене грошове зобов`язання, яке споживач згідно з договором про споживчий кредит зобов`язаний сплатити не пізніше 23 лютого 2022 року, або якщо споживачем внесено кошти на погашення заборгованості за договором про споживчий кредит у розмірі простроченої заборгованості, що існувала станом на 23 лютого 2022 року, чи таку прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;
5) додатково до критеріїв, зазначених у підпункті 4 цього пункту, споживач на дату подання заяви про реструктуризацію відповідає хоча б одному з таких критеріїв:
а) державна та соціальна матеріальна допомога та/або пенсійне забезпечення, благодійна допомога, у тому числі виплачена (надана) міжнародними благодійними організаціями (їх філіями, представництвами), є єдиним джерелом доходу споживача та членів його сім`ї;
б) споживач є батьком чи матір`ю багатодітної сім`ї, які отримують субсидію на оплату житлово-комунальних послуг;
в) споживач або член його сім`ї є особою з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до пунктів 10-16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а нарахований за три місяці до дати подання заяви про реструктуризацію середньомісячний сукупний дохід споживача та членів його сім`ї не перевищує двох мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня року, в якому подано заяву про реструктуризацію.
Отже системний аналіз викладених норм дає підстави прийти до однозначного висновку, що законодавець визначив окремо умови для реструктуризації на вимогу споживача (пп.1-3) та критерії для особи такого споживача, при цьому такі критерії одночасно визначені як загальні ( пп.4 а), б)) , так і додаткові (пп.5). 
Тобто, реструктуризація на вимогу споживача можлива при наявності сукупності підстав для її проведення, а саме:
- по-перше: за наявності умов для реструктуризації, якими є: незабезпеченість договору про споживчий кредит заставою (іпотекою); відсутність судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення із споживача заборгованості за договором про такий споживчий кредит або відповідне виконавче провадження; при цьому місцем постійного проживання або покинутим місцем постійного проживання такого споживача (є територія України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупована Російською Федерацією територія України,
- по-друге: станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг" та станом на дату подання заяви про реструктуризацію у споживача, який звернувся з відповідною заявою, наявне невиконане прострочене грошове зобов`язання та/або грошове зобов`язання, строк сплати якого не настав перед кредитором/новим кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя у зв`язку з виконанням ним зобов`язань споживача; при цьому станом на 23 лютого 2022 року у споживача відсутнє прострочене грошове зобов`язання, яке споживач згідно з договором про споживчий кредит зобов`язаний сплатити не пізніше 23 лютого 2022 року, або якщо споживачем внесено кошти на погашення заборгованості за договором про споживчий кредит у розмірі простроченої заборгованості, що існувала станом на 23 лютого 2022 року, чи таку прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації.
При цьому, такий споживач на дату подання заяви про реструктуризацію є батьком чи матір`ю багатодітної сім`ї, які отримують субсидію на оплату житлово-комунальних послуг та (або) він та/або член його сім`ї є особою з інвалідністю внаслідок війни, (при цьому нарахований за три місяці до дати подання заяви про реструктуризацію середньомісячний сукупний дохід споживача та членів його сім`ї не перевищує двох мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня року, в якому подано заяву про реструктуризацію) та (або) державна та соціальна матеріальна допомога та/або пенсійне забезпечення, благодійна допомога, у тому числі виплачена (надана) міжнародними благодійними організаціями (їх філіями, представництвами), є єдиним джерелом доходу споживача та членів його сім`ї.
Отже, суд першої інстанції правильно вважав слушними доводи позивача щодо наявності у нього умов для реструктуризації, оскільки його кредитний договір не був забезпечений заставою, відсутнє рішення, ухвалене відносно нього щодо стягнення грошових коштів за кредитним договором, покинутим його місцем постійного мешкання є м. Токмак Запорізької області, яке з 26.02.2022 року є тимчасово окупованою територією. 
Разом з тим, суд першої інстанції правильно вважав недоведеним позивачем факт його відповідності зазначеним критеріям (основним та одному з додаткових) як на час звернення до відповідача із заявою, так і на час ухвалення рішення.
При цьому, як вбачав суд першої інстанції з доданої до відзиву Банку банківської виписки за договором № б/н за період 01.01.1999 - 20.01.2026 (копія - а.с. 32) ОСОБА_1 станом на 23.02.2022 року мав прострочене грошове зобов`язання за договором у розмірі 38484,50 грн, що дає підстави для висновку, що особа позивача не відповідала критерію, зазначеному у пп. б) п.п 4 п.71 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування". одного доказу на спростування факту наявності грошового зобов`язання станом на 23.02.2022 року позивач не надав.
Також, позивачем не надано доказів на підтвердження відповідності його особи хоча б одному з додаткових критеріїв, що зазначені у пп.5 п.71 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування".
У своєму позові позивач посилався на те, що державна та соціальна матеріальна допомога та/або пенсійне забезпечення, благодійна допомога, у тому числі виплачена (надана) міжнародними благодійними організаціями (їх філіями, представництвами), є єдиним джерелом доходу споживача та членів його сім`ї; на підтвердження чого надав довідки ОК-5 за 2006 - 2021, 2024 роки за та ОК-7 за 2011-2021, 2024 роки. З зазначених довідок вбачається відсутність у позивача доходів за 2024 рік. 
Разом з тим позивачем не надано довідок про його склад родини (наявність/відсутність дружини, дітей, тощо) взагалі, довідки про наявність/відсутність доходу у членів родини.
Надані ОСОБА_1 довідки ПФУ форм ОК-5 та ОК-7 не свідчать про те, що заявник (та члени його родини) отримує/отримують будь-яку державну та соціальну матеріальну допомогу та/або пенсійне забезпечення, благодійну допомогу, яка є єдинимджерелом доходу споживача та членів його сім`ї, як того вимагає додатковий критерій.
Також, позивачем не доведено, що він є батьком багатодітної сім`ї, який отримує субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, або позивач чи член його сім`ї є особою з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до пунктів 10-16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а нарахований за три місяці до дати подання заяви про реструктуризацію середньомісячний сукупний дохід споживача та членів його сім`ї не перевищує двох мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня року, в якому подано заяву про реструктуризацію.
Отже, на підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави вважати, що позиція Банку, викладена у листі №20.1.0.0.0/7-250922/92502 від 17.10.2025 року, щодо відсутності підстав для проведення реструктуризації грошових зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №SAMDNWFC00000512335 від 29.11.2017 року не узгоджується з нормами пункту 7-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", а тому є незаконною, тому суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що у задоволенні заявлених позовних позивача до Банку у цій справі вимог слід відмовити.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника Мельник Ю.О.  є такими, що фактично дублюють доводи позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. 
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою. 
І, хоча дійсно помилковим у цій справі є посилання суду першої інстанції як на обґрунтованість лише однієї із підстав для відмови Банком позивачу в реструктуризації його заборгованості за вищезазначеним кредитним договором: на наявність  у позивача станом на 23.02.2022 року саме простроченої заборгованості (зміст оскаржуваного рішення - а.с. 44). 
Оскільки, апеляційним судом було встановлено, що надана представником Банку ще суду першої інстанції у цій справі банківська виписка за договором (а.с.32-) дійсно не відображає наявність чи відсутність простроченої заборгованості, а лише відображає наявність боргу за договором станом на 23.02.2022 року, в нашому випадку, суми використаного кредитного ліміту. У зв`язку з цим, Банк надав лише додатково апеляційному суду у цій справі розрахунок заборгованості за договором № SAMDNWFC00000512335 вiд 21.12.2013 р., який складається з трьох частин, вже з якого дійсно вбачається, що станом на 23.02.2022 року у позичальника була відсутня саме прострочена заборгованість, а була лише поточна заборгованість за поточним тілом кредиту 38524,20 грн. (а.с. 97-131 - який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони позивача, оскільки, останній через свого представника у своїй апеляційній скарзі у тому числі прямо зазначав, що «…станом на 23 лютого 2022 року сума була поточним використаним лімітом, а не простроченим боргом, оскільки термін її оплати за договором ще не настав. Суд не витребував у Банку детального розрахунку прострочення із зазначенням конкретних дат виникнення заборгованості та граничних термінів її погашення для кожного транзакційного циклу…» а.с. 51 ).
Проте, це помилкове суду першої інстанції не призвело до неправильності вирішення цієї справи судом першої інстанції по суті, а тому не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції апеляційним судом за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги сторони позивача у цій справі.
Оскільки, при цьому, судом першої інстанції правильно було встановлено, що була наявна також інша правова підстава для відмови Банком у проведенні позивачу реструктуризації його заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, яка є обґрунтованою та законною, на яку у своїй відмові у тому числі також посилався Банк, та суд першої інстанції - в оскаржуваному рішенні у цій справі.
Так, відповідно до вимог підпункту 5 пункту 7-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про споживче кредитування" додатково до критеріїв, зазначених у підпункті 4 цього пункту, споживач на дату подання заяви про реструктуризацію повинен був відповідати хоча б одному з додаткових критеріїв та надати відповідні докази, які не були надані позивачем ані Банку, ані суду першої інстанції.
Так, згідно з підпунктом 8 п.7-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що до заяви про реструктуризацію додаються документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві, зокрема „документи про склад сім`ї", а не „довідку про склад сім`ї".
Позивач повинен був вже у заяві про реструктуризацію зазначити інформацію та підтвердити її відповідними доказами/документами, що стосуються його відповідності одному з додаткових критеріїв.
Відповідно підпункту 5 пункту 7-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про споживче кредитування" додатково до критеріїв, зазначених у підпункті 4 цього пункту, споживач на дату подання заяви про реструктуризацію відповідає хоча б одному з таких критеріїв:
а) державна та соціальна матеріальна допомога та/або пенсійне забезпечення, благодійна допомога, у тому числі виплачена (надана) міжнародними благодійними організаціями (їх філіями, представництвами), є єдиним джерелом доходу споживача та членів його сім`ї;
б) споживач є батьком чи матір`ю багатодітної сім`ї, які отримують субсидію на оплату житлово-комунальних послуг;
в) споживач або член його сім`ї є особою з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до пунктів 10-16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а нарахований за три місяці до дати подання заяви про реструктуризацію середньомісячний сукупний дохід споживача та членів його сім`ї не перевищує двох мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня року, в якому подано заяву про реструктуризацію.
Суд першої інстанції у цій справі правильно встановив, що жодним з вище перелічених критеріїв позивач не відповідав та в порядку вищевказаних підпунктів пункту 7-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про споживче кредитування" (належні та допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною позивача суду першої інстанції у цій справі тне були надані). Також, позивач не надав Банку та суду першої інстанції у цій справі документів, зокрема, як зазначено в підпункті 8 цього пункту 7-1 не надав посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, надане відповідно до пунктів 10-16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (за наявності). Надані ОСОБА_1 довідки ПФУ форм ОК-5 та ОК-7 не свідчать про те, що Заявник отримує будь-яку державну та соціальну матеріальну допомогу та/або пенсійне забезпечення, благодійну допомогу, яка є єдиним джерелом доходу споживача та членів його сім`ї або він є батьком багатодітної сім`ї, який отримує субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Крім цього, виписка з Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України не є та не замінює посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, надане відповідно до пунктів 10-16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Щодо змісту листа-відмови Банку та посилання у ньому на п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", то виходячи зі змісту цього листа Банку, суд першої інстанції правильно встановив, що споживачу ОСОБА_1 була надана лише додатково довідкова інформація, яка стосується його кредитних правовідносин з Банком і питання скасування чи списання відсотків за користування кредитом, а не питання відмови у проведенні реструктуризації через цю норму права, на цій правовій підставі. Оскільки, нові правила не передбачають скасування відсотків за користування кредитними коштами, а тому, таке нарахування є правомірним з боку Банку….Згідно з п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".... (тобто якщо позичальник має такий правовий статус). Враховуючи вказане, Банк наразі не має підстав для списання (призупинення нарахування) відсотків за користування кредитом."
Також, встановлено, що суд першої інстанції правильн не застосував цю норму права (п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей") як правову підставу для відмови у задоволенні вищезазначеного позову позивача до Банку у цій справі.
Крім того, Банк у своєму відзиві в особі свого представника на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі (а.с. 90) роз`яснив позивачу, що «…згідно із прийнятою у Банку програмою врегулювання проблемної заборгованості на 2026 рік на сьогодні даному позичальнику доступні такі умови реструктуризації: - виходячи з суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 56704,86 грн. Банком станом на сьогодні пропонуються Позичальникові інші умови реструктуризації за його кредитним договором, а саме: сплата одним платежем ЛИШЕ в сумі 23114,41 грн. …Ці умови реструктуризації є набагато кращими, аніж за Законом України „Про споживче кредитування", на якому наполягає Позивач… Довільне трактування представником Апелянта змісту частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" як „безумовне право на проведення реструктуризації їхньої заборгованості за кредитами перед банками… „Стаття 16. Відстрочення платежів за зобов`язаннями осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України 1. Особи, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, на час позбавлення особистої свободи та протягом шести місяців після звільнення звільняються від обов`язку виконання зобов`язань, а також від нарахування та сплати (передання) неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов`язань. Після звільнення такі особи мають право на проведення реструктуризації їхньої заборгованості…Отже, частина 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" встановлює лише можливість відстрочення платежів за зобов`язаннями вказаних осіб протягом шести місяців після звільнення, а також від нарахування та сплати (передання) неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов`язань… Отже, відстрочка протягом шести місяців надається для того, аби Позичальник скористався правом на проведення реструктуризації (при наявності всіх критеріїв). Натомість, право на проведення реструктуризації заборгованості не є обов`язком Банка, бо для цього повинні бути правові підстави та умови…. виходячи зі змісту банківської виписки за кредитним договором, наданим представником Відповідача до відзиву на позов, то Банком припинено нарахування відсотків Позичальнику за користування кредитними коштами за його договором ще у лютому 2023 р. (останнє нарахування відсотків - 01.02.2023 р. за січень 2023 р.)…До того ж, згідно банківської виписки Позичальнику впродовж усього часу дії кредитного договору жодних штрафних санкцій не було нараховано…».
У зв`язку із вищевикладеним у відзиву Банку на апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 п. 2 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у даному судовому засіданні сприяв врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами. Проте, представники сторін на запитання апеляційного суду у даному судовому засіданні зазначали, що врегулювання спору миром у цій справі є неможливим. 
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист ОСОБА_1 здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. 1 ЦПК України). В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи… Однак, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторони позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі, наявності підстав для задоволення останнього судом. 
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального права судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, встановлено, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни. 
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом. Окрім цього, встановлено, що позивач, як споживач, був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі в силу вимог закону. 
Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 не позбавлений права у подальшому вирішувати питання з Банком про проведення будь-якої з будь-яких підстав реструктуризації повторно із наданням всіх, необхідних для цього документів Банку на підтвердження цього його права, у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника Мельника Юрія Олексійовича залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова апеляційним судом складена 01.07.2026 року.
Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А. 	Трофимова Д.А.