ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/14473/25  Номер провадження 22-ц/814/2141/26	Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю. В.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей,-

В С Т А Н О В И В :
10.11.2025 року до суду звернулася ОСОБА_2 з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів (коштів) на утримання дітей. Позов обґрунтувала тим, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі, мають спільних дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач проживає окремо. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач допомогу на утримання дітей не надає, тому вона вимушена звернутись до суду із відповідним позовом. Позивач просить суд стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітей повноліття.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 січня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей – було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього 05.03.2022 року у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу)відповідача, але неменше мінімального гарантованого розміру аліментів, встановлено законодавством, щомісячно, починаючи з 10.11.2025 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.
З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 січня 2025 року в частині визначення розміру аліментів.
Зокрема вказує, з вказаним рішенням не погоджується в частині визначення розміру аліментів, вважає його таким, що постановлене з порушення норм матеріального права та без належного з`ясування обставин справи.
Крім того, зазначає, що позивач не працює, а тому не має фінансової можливості одноособово утримувати дітей, позивач не додала до позовної заяви доказів на підтвердження того, що саме вона і утримує дітей, факт проживання дітей із позивачем не є доказом їх одноособового утримання. 
Стверджує, що стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходу призведе не до сплати аліментів, а до нарощування заборгованості, оскільки два роки від діяльності ФОП маються збитки, однієї заробітної плати в розмірі близько 15000 грн. на сплату аліментів, утримання батьків та власне існування не вистачить.
Акцентує увагу суду, що розмір аліментів, який має бути стягнутий на утримання двох неповнолітніх дітей, має становити 1/5 частину доходу.
Відзив на адресу Полтавського апеляційного суду не надходив.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутній представник відповідача, інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.1 ч.1 ст.374ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебувають у шлюбі. Сторони мають спільних дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Діти сторін проживають з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. 
Задовольняючи позов в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, відповідач є працездатною особою за віком, офіційно працює, не надав суду доказів на підтвердження необхідності звільнення його від сплати аліментів чи визначення розміру аліментів в меншому розмірі, ніж зазначено позивачем, крім того факт утримання матері інваліда 2-ї групи, яка є пенсіонером, не є підставою для зменшення розміру сплати аліментів. 

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами першою, третьою статті 13ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Так, положеннями ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Крім того, ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини ( крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (стаття 191 СК України).
Із матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебувають у шлюбі.
Сторони мають спільних дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Діти сторін проживають з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. 
Враховуючи наведені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, а саме визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, виходив із того, що відповідач є особою працездатного віку, має офіційне місце роботи та не надав жодних належних доказів, які б свідчили про підстави для звільнення його від сплати аліментів або для їх зменшення порівняно із заявленими позивачем вимогами. Обставина добровільного утримання відповідачем матері, яка є інвалідом ІІ групи та пенсіонером, сама по собі не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей нижче рівня, визначеного законом.
З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі однієї третини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру, щомісячно, починаючи з 10 листопада 2025 року (дня подання позову) і до досягнення повноліття найстаршою дитиною.
Колегія суддів зазначає, що доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний вище розмір аліментів є розумним та справедливим.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 січня 2026 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 11 травня 2026 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ____________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна