Справа № 577/3072/26
Провадження № 3/577/997/26

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"05" червня 2026 р.  м. Конотоп

Суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області Буток Т.А., розглянувши матеріали, які надійшли від Конотопського РВП ГУ НП України в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, РНОКПП не встановлений, 
за ст. 122-4, ст. 124 ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
Права у відповідності до ст. 268 КУпАП роз`яснені.

В С Т А Н О В И В :

25.05.2026 року о 20 год. 27 хв. ОСОБА_1 в с. Козацьке Конотопського району Сумської області по вул. Клубна керував автомобілем “BАЗ 21170”, н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, при роз`їзді не дотримався бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем “Део Ланос”, н/з НОМЕР_2 , після чого, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події , чим порушив вимоги п. 2.3, п. 13.3, п. 8.7.3е Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-4, ст. 124 КУпАП. В даній ДТП автомобілям завдано механічних пошкоджень з матеріальними збитками. 
Крім того, 25.05.2026 року о 20 год. 27 хв. ОСОБА_1 в с. Козацьке Конотопського району Сумської області по вул. Клубна керував автомобілем “BАЗ 21170”, н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора ALCOTEST «Drager» - проба позитивна 1,08 %, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив вказані обставини, у вчиненому щиро розкаюється.
Суд, вислухавши пояснення порушника, дослідивши представлені докази, приходить до наступного висновку.
Так, згідно ст.251 КУпАП, доказами у справі є будь-які дані, на основі яких орган (посадова особа) встановила наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, тощо, а також іншими документами, яким необхідно дати юридичну оцінку, яка має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП), у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.
Відповідно до ч.2 ст. 279 КУпАП на засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. При цьому серед обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, визначених ст. 280 КУпАП, є встановлення того, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів, при розгляді справ про адміністративні правопорушення на транспорті необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 274, 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків.
Приписи ст. 251, 254 КУпАП передбачають, що обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.
На підставі цих вимог закону, а також ст. 251, 252 КУпАП суд у постанові повинен навести докази вини особи у вчиненні правопорушення та дати їм належну оцінку в їх сукупності.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Зокрема, диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає настання відповідальності водія транспортного засобу за умови, що ця особа порушила Правила дорожнього руху та якщо внаслідок цього порушення були пошкодженні транспортні засоби, вантаж, автомобільні дороги, залізничні переїзди, дороги споруди чи інше майно. Таким чином об`єктом зазначеного виду правопорушення є суспільні відносини у сфері власності, тобто внаслідок правопорушення зачіпаються інтереси інших осіб, а не самого правопорушника.
Об`єктивна сторона цього ж правопорушення також передбачає настання наслідків у вигляді майнової шкоди, при цьому майнова шкода завдається не особі, яка вчинила правопорушення, а іншим фізичним чи юридичним особам.
Відповідно до ст. 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Виходячи із диспозиції даної статті слідує, що для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлення особою, що притягується до адміністративної відповідальності, причетності до неї та умисел вказаної особи на залишення дорожньо-транспортної пригоди.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 675698 та серії ЕПР1 № 675701 від 26.05.2026 року, даними схеми дорожньо-транспортної пригоди, наявними в матеріалах його власними письмовими поясненнями та поясненнями, наданими в судовому засданні, іншими матеріалами справи. 
Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 124 КУпАП, як за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; ст. 122-4 КУпАП, як за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є керування транспортним засобом у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом та перебування під час такого керування у стані сп`яніння, або відмова особи від проходження огляду та керування транспортним засобом під час такої відмови.
Діюче законодавство, в тому числі Правила дорожнього руху не містять визначення терміну «керування транспортним засобом», але таке визначення було наведене в п. 27 ПВС України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування». За вимогами п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожніх рух «Кожний транспортний засіб або склад транспортних засобів, які перебувають у русі повинні мати водія». Крім того в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 року ВС /КАС зазначив, що "само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення ТЗ в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення ТЗ в просторі". Експлуатація ТЗ передбачає використання цього ТЗ за призначенням, тобто з метою керування.
Пункт 2.5 ПДР України вказує, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до п.1.10 ПДР терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення, зокрема водій - особа, яка керує транспортним засобом.
Таким чином, виходячи із наведеного, під керуванням транспортних засобом необхідно розуміти безпосередньо перебування у русі транспортного засобу, такий рух повинен здійснюватися за допомогою дії водія.
Проте, факт керування ОСОБА_1 25.05.2026 року о 20 год. 27 хв. транспортним засобом жодним доказом не підтверджений.
В судовому засіданні був досліджений оптичний диск з відеозаписом та встановлено, що жоден з файлів, які на них маються, не підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, які йому інкримінується.
Зафіксовані на відеозаписах події взагалі не узгоджуються з обставинами, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме щодо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Так, з переглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 виявлено не на місці вчинення дорожньо транспортної пригоди, а наступного дня, 26.06.2026 року за місцем його проживання. 
Жодних доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом під час розгляду справи надано не було та такі докази відсутні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.
Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України від 26.02.2019 року № 1-р/2019.
Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. 
Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Враховуючи викладене, а також те, що, особою не було допущено порушення п. 2.5, 2.9”а” Правил дорожнього руху України, як наслідок дії такої особи за встановлених обставин не містять склад правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В силу дії принципу презумпції невинуватості, який має конституційне закріплення, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні інші належні та/або допустимі докази, які б поза розумним сумнівом підтверджували обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, тому суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш тяжке правопорушення з числа вчинених.
Обставин, які обтяжують чи пом`якшують відповідальність суд не вбачає.
Враховуючи характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан і керуючись ст.ст. 36, 122-4, 124, ч. 1 ст. 130, 283, 284 КУпАП, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Стягнути з ОСОБА_1 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. судового збору на користь держави на рахунок: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення. 

Суддя:	  	Т. А. Буток