Справа № 127/25176/25
Провадження № 2/127/5405/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України та ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України та ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
У позовній заяві (з урахуванням поданої нової редакції) зазначено, що з 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без державної реєстрації шлюбу. Між сторонами був здійснений церковний обряд вінчання, у зв`язку з чим вони фактично вважали себе подружжям та перебували у сімейних відносинах.
У період спільного проживання сторони вели спільне господарство, мали спільний побут, спільні витрати, взаємні права та обов`язки, що притаманні сімейним відносинам. У цих відносинах народилися двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , 2003 року народження, та ОСОБА_4 , 2007 року народження.
Позивачка зазначає, що у період з 1995 року по 2003 рік сторони проживали за місцем реєстрації ОСОБА_2 у с. Мізяківська Слобідка Вінницької області, а з 2003 року — у АДРЕСА_1 , де продовжували спільне проживання як сім`я.
28 червня 2022 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації. Надалі, згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 січня 2025 року, він був зарахований до особового складу військової частини на посаду сержанта резерву.
12 квітня 2025 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Новомихайлівка Донецької області ОСОБА_2 зник безвісти, що підтверджується актом службового розслідування та сповіщенням сім`ї № 4283 від 24 квітня 2025 року.
Позивачка зазначає, що після зникнення ОСОБА_2 вона зверталася до військових органів та територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою отримання інформації щодо його статусу та реалізації відповідних прав, однак у наданні інформації їй було відмовлено через відсутність документального підтвердження сімейних відносин.
Також позивачка вказує, що зверталась із заявами щодо отримання грошового забезпечення військовослужбовця, однак отримала відповідь військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2025 року, відповідно до якої виплата грошового забезпечення особам, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, можлива виключно після встановлення відповідного юридичного факту у судовому порядку.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що встановлення відповідного юридичного факту необхідне для реалізації права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісти за особливих обставин, а також для подальшої комунікації із органами військового управління щодо його розшуку.
Позивач зазначає, що тривалий час спільно проживала із ОСОБА_2 , вела з ним спільне господарство, мала з ним сімейні відносини, однак шлюб між ними в установленому законом порядку зареєстрований не був.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2025 року прийнято справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Підготовче провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 27.11.2025 року на підставі ухвали суду закрито та призначити справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач та її представник підтримали подану заяву у повному обсязі, просили її задовольнити, посилаючись на надані письмові докази та пояснення.
Представник Міністерства оборони України у поданому відзиві заперечив проти задоволення заяви, зазначивши, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує для заявниці права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісти, оскільки коло осіб, які мають право на такі виплати, визначене пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30 листопада 2016 року є вичерпним.
Також представник відповідача зазначив, що заявниця фактично вже реалізує право на отримання інформації щодо розшуку військовослужбовця у порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», про що свідчать надані матеріали службового листування військової частини.
Крім того, у матеріалах справи міститься клопотання про витребування доказів, у якому представник Міністерства оборони України просить витребувати у військової частини НОМЕР_1 інформацію щодо наявності особистого розпорядження військовослужбовця на випадок зникнення безвісти, а також щодо фактичного отримувача грошового забезпечення та підстав його виплати.
Від інших відповідачів заперечень та відзивів на позовну заяву не надійшло, в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, хоча належним чином були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.
Суд, заслухавши позивача, представника позивача, та пояснення свідків, висловлену в письмовій формі позицію відповідача Міністерства оборони України ОСОБА_5 , дослідивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, ст.15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частина перша статті 293 ЦПК України визначає окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства, спрямований на підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, які мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для реалізації її прав.
Відповідно до підпункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюб відповідно до статті 21 СК України є зареєстрованим у державному органі актів цивільного стану сімейним союзом жінки та чоловіка, а його правові наслідки виникають лише у разі державної реєстрації.
Водночас стаття 74 СК України передбачає можливість визнання за особами, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, режиму спільної сумісної власності щодо майна, набутого під час такого проживання, що свідчить про законодавче визнання фактичних сімейних відносин як юридично значимого явища.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 визначено, що членами сім`ї можуть бути не лише особи, які перебувають у родинних зв`язках, але й ті, які постійно проживають разом, ведуть спільне господарство, мають спільні витрати та взаємні обов`язки.
Верховний Суд у своїй сталій практиці, зокрема у постанові Великої Палати від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц, а також у постановах від 15.07.2020 у справі № 524/10054/16, від 03.11.2022 у справі № 361/4744/19, від 27.03.2025 у справі № 127/10809/23, зазначив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідна сукупність ознак: спільне проживання, спільний побут, взаємна матеріальна та моральна підтримка, наявність сімейних відносин, притаманних подружжю.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було вчинено церковний обряд вінчання, у зв`язку з чим вони сприймали себе як подружжя, перебували у фактичних сімейних відносинах, однак у встановленому законом порядку шлюб не реєструвався.
У цих відносинах народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , 2003 року народження, та ОСОБА_4 , 2007 року народження, що підтверджує тривалий характер сімейного союзу та наявність спільного побуту.
Згідно з актом від 07.05.2025 року, у період з 1995 року по 2003 рік сторони проживали за місцем реєстрації ОСОБА_2 у с. Мізяківська Слобідка Хмільницького району Вінницької області. Починаючи з 2003 року, згідно з актом від 05.05.2025 року та довідкою від тієї ж дати, сторони разом із дітьми проживали та продовжують проживати за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про безперервність спільного проживання.
28.06.2022 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації, а відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2025 року зарахований на посаду сержанта резерву 47 запасної роти.
12.04.2025 року під час виконання бойового завдання в районі н.п. Новомихайлівка Донецької області ОСОБА_2 зник безвісти, що підтверджується актом службового розслідування та сповіщенням № 4283 від 24.04.2025 року.
Суд бере до уваги, що до зникнення ОСОБА_2 сторони фактично вели спільне господарство, мали спільний побут, виховували спільних дітей, були пов`язані взаємними правами та обов`язками, що є характерними ознаками сімейних відносин.
Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності відповідно до вимог статей 76–81, 89 ЦПК України, виходить із того, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може ґрунтуватися на формальних або ізольованих даних, а потребує підтвердження системного характеру сімейних відносин, що включають спільний побут, спільний бюджет, взаємну участь у витратах, а також публічне сприйняття таких осіб як сім`ї.
У судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 послідовно та узгоджено повідомили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом тривалого часу фактично проживали разом однією сім`єю.
Свідки вказали, що сторони вели спільне господарство, спільно вирішували побутові питання, разом утримували житло, здійснювали витрати на повсякденні потреби, продукти харчування, утримання дітей, а також сприймалися оточенням як подружжя. Показання свідків узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей та відповідають іншим матеріалам справи, у зв`язку з чим суд визнає їх належними та допустимими доказами у розумінні статті 78 ЦПК України.
Окремо суд враховує, що зі змісту письмових доказів та пояснень сторін встановлено тривалий характер спільного проживання сторін за однією адресою, що охоплює значний період часу та не носило епізодичного чи тимчасового характеру. Встановлено, що фактичне сімейне життя сторін було стабільним, безперервним та спрямованим на створення спільного побуту і виховання дітей.
Важливим елементом фактичних сімейних відносин є також наявність спільних дітей. 
Судом встановлено, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися спільні діти ОСОБА_3 , 2003 року народження, та ОСОБА_4 , 2007 року народження. Сам по собі факт народження спільних дітей свідчить про тривалий характер відносин сторін, наявність між ними сімейного союзу, спільного побуту та взаємних обов`язків щодо виховання та утримання дітей, що відповідає положенням статті 3 СК України та правовим позиціям Конституційного Суду України, викладеним у рішенні № 5-рп/99 від 03.06.1999 року.
Крім того, суд бере до уваги, що ОСОБА_2 у документах військового обліку та особових анкетних даних зазначав ОСОБА_1 як особу, з якою він перебуває у фактичних сімейних відносинах (цивільну дружину). Така поведінка має значення як доказ публічного визнання сторін себе як сім`ї, що узгоджується із критерієм «соціальної легітимації» сімейних відносин, який неодноразово враховувався Верховним Судом при оцінці подібних правовідносин.
Суд також встановив, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування інших шлюбів у будь-якої зі сторін, що додатково підтверджує можливість існування між ними саме сімейних правовідносин у розумінні статті 74 СК України.
Оцінюючи доводи представника Міністерства оборони України, суд виходить із того, що заперечення фактично зводяться до загальних міркувань правового характеру щодо можливих наслідків встановлення юридичного факту для подальшого отримання соціальних виплат, однак не містять конкретних доказів, які б спростовували встановлені судом обставини фактичного спільного проживання сторін, ведення ними спільного господарства або наявності сімейних відносин.
Вказані заперечення не підкріплені жодними первинними документами, актами перевірок, офіційними відомостями чи іншими доказами, які б свідчили про відсутність сімейних відносин між сторонами, у зв`язку з чим вони розцінюються судом як такі, що мають характер припущень та не відповідають стандарту доказування, визначеному статтями 77, 81 ЦПК України.
При цьому суд враховує, що у справах окремого провадження щодо встановлення юридичних фактів саме на заінтересованій особі, яка заперечує проти встановлення факту, лежить обов`язок доведення своїх заперечень належними та допустимими доказами, що випливає із загального принципу змагальності сторін.
Таким чином, з урахуванням сукупності досліджених доказів — показань свідків, письмових матеріалів справи, факту народження спільних дітей, спільного тривалого проживання, відсутності інших шлюбних відносин та публічного визнання сторін як сім`ї — суд доходить висновку про доведеність факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Окремо суд зазначає, що наведені обставини у своїй сукупності свідчать про наявність між сторонами усталених сімейних відносин, які за своїм змістом відповідають критеріям, визначеним статтею 3 СК України та правовими позиціями Конституційного Суду України, а також практикою Верховного Суду щодо застосування статті 74 СК України.
Суд також враховує, що позивачка та ОСОБА_2 в інших зареєстрованих шлюбах не перебували, що підтверджується наданими поясненнями та клопотанням про витребування відповідної інформації з органів ДРАЦС, оскільки самостійне отримання таких відомостей є неможливим.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталася до органів військового управління та ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою отримання інформації щодо місця перебування та статусу ОСОБА_2 , однак у наданні інформації їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документального підтвердження сімейних відносин.
Також військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 19.07.2025 року, відповідно до якої виплата грошового забезпечення особам, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, можлива виключно після встановлення відповідного юридичного факту в судовому порядку.
З огляду на викладене, звернення до суду з даною заявою зумовлено необхідністю підтвердження юридичного факту спільного проживання однією сім`єю як підстави для реалізації прав, пов`язаних із правовим статусом особи, зниклої безвісти за особливих обставин, а також для доступу до інформації та соціальних гарантій.
Оцінюючи доводи представника Міністерства оборони України та військової частини щодо наявності спору про право, суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо відсутній спір про право.
Як убачається з матеріалів справи, встановлення факту спільного проживання саме є юридичним фактом, необхідним для реалізації прав позивачки як члена сім`ї особи, зниклої безвісти, зокрема у сфері доступу до інформації, соціального захисту та отримання передбачених законом виплат.
Водночас сам по собі можливий майновий або соціальний наслідок встановлення такого факту не трансформує дану справу у спір про право, якщо відсутній спір щодо самого факту сімейних відносин.
Суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2025 у справі № 298/1350/22, згідно з якими спір про право у справах окремого провадження має місце лише у випадку наявності реального конфлікту між суб`єктами щодо існування самого права, а не лише його можливих наслідків.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 зазначено, що справи про встановлення юридичних фактів підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, якщо такі факти не є предметом самостійного спору про право.
З урахуванням викладеного, суд критично оцінює заперечення Міністерства оборони України та військової частини, оскільки вони не спростовують факту спільного проживання, а стосуються виключно правових наслідків, які виходять за межі предмета доказування у цій справі.
Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки.
Згідно зі статтями 21, 36 СК України шлюб є підставою виникнення прав та обов`язків подружжя, однак проживання однією сім`єю без шлюбу не виключає можливості встановлення факту сімейних відносин у судовому порядку.
Статтею 74 СК України передбачено, що майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання без шлюбу, може належати їм на праві спільної сумісної власності за наявності фактичних сімейних відносин.
Конституційний Суд України у рішенні № 5-рп/99 від 03.06.1999 зазначив, що обов`язковими ознаками сім`ї є спільне проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, взаємна допомога та інші ознаки реальних сімейних відносин.
Верховний Суд у постановах, зокрема від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц, від 15.07.2020 у справі № 524/10054/16, від 03.11.2022 у справі № 361/4744/19, а також від 27.03.2025 у справі № 127/10809/23, сформулював підхід, відповідно до якого для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідна сукупність доказів, що підтверджують спільне проживання, спільний побут, спільний бюджет та взаємні права і обов`язки.
До таких доказів належать, зокрема, свідчення свідків, акти проживання, довідки органів місцевого самоврядування, документи щодо місця проживання, свідоцтва про народження дітей, фотоматеріали, фінансові документи та інші письмові докази, що у сукупності підтверджують наявність сімейних відносин.
Оцінюючи надані докази у їх сукупності відповідно до статей 76–80, 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично склалися відносини, притаманні подружжю, які включали спільне проживання, спільний побут, виховання дітей та взаємну підтримку.
Вказані обставини підтверджуються сукупністю письмових доказів у справі та не спростовані належними і допустимими доказами з боку заінтересованих осіб.
Таким чином, встановлення факту спільного проживання однією сім`єю має юридичне значення для реалізації прав позивачки як члена сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному статтею 2 ЦПК України.
Разом з тим, суд враховує те, що згідно зі статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Відповідно до пункту 1 розділу VII "Прикінцеві положення" СК України цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
Кодекс про шлюб та сім`ю України, який був чинним до 01 січня 2004 року, не містив норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.
Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 682/415/20 (провадження № 61-6297св21), від 11 липня 2022 року у справі № 755/6427/19 (провадження № 61-17021св21).

Керуючись статтями 2, 4, 12, 76–81, 89, 263–265, 293, 315 ЦПК України, статтями 3, 21, 36, 74 Сімейного кодексу України, статтею 15 ЦК України, суд —
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України та ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який 12.04.2025 зник безвісти під час виконання бойового завдання, однією сім?єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюб з 01 січня 2004 року по 12 квітня 2025 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники судового розгляду:
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .
Відповідач Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач Міністерство оборони України, ЄДРПОУ 00034022, адреса: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6.
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_4 . 
Повний текст рішення суду складено 23.04.2026.

Суддя: