Справа № 560/2998/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

04 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану". В обґрунтування позову зазначає, що має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень, передбаченої вказаною постановою Кабінету Міністрів України, однак відповідач не проводить нарахування цієї виплати.
Військова частина НОМЕР_1 у відзиві просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що дія експериментального проекту поширюється виключно на військовослужбовців, які були призвані або прийняті на військову службу під час дії воєнного стану, тобто після 24 лютого 2022. Оскільки позивач уклав контракт та був зарахований на військову службу 25.09.2019, він не підпадає під дію постанови КМУ №153, незважаючи на наявність у нього поранення та те, що на момент підписання контракту у 2019 році він дійсно не досяг 25-річного віку.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами суд встановив таке.
Як встановлено зі змісту військового квитка НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , 09.09.2017 він прийняв військову присягу під час проходження строкової військової служби у військовій частині НОМЕР_3 . 19.02.2021 позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_4 (а. с. 18).
Як вбачається зі змісту військового квитка ( а.с. 12, 13) позивач перебував на військовій службі за контрактом (навчання) з 30.07.2017 по 21.05.2018. У подальшому звільнений 27.06.2019 з військової служби в запас. 25.09.2019 на підставі контракту про проходження військової служби був зарахований до лав Збройних Сил України (ВЧ НОМЕР_1 ) На даний час позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
Довідкою №632/23/1113 від 08.08.2024, виданою військовою частиною НОМЕР_5 , підтверджується те, що ОСОБА_1 отримав вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, виконуючи бойове завдання по захисту Батьківщини під час виконання бойових (спеціальних) завдань (а.с. 14 зворот).
У січні 2026 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 , у якій з 29.04.2025 проходить військову службу, з рапортом щодо виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану".
Листом №638/713 від 28.01.2026 військова частина НОМЕР_1 повідомила про те, що для позивача вказана вище винагорода не передбачена, оскільки він був прийнятий на військову службу за контрактом 25.09.2019 та безперервно проходить військову службу й на даний час. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
11.02.2025 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» ( далі також постанова КМУ №153).
Пунктом 1 вказаної постанови вирішено погодитись з пропозицією Міністерства оборони та Міністерства внутрішніх справ стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект).
Пунктом 2 постанови КМУ від 11.02.2025 №153 затверджено, зокрема, Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (надалі Порядок №153).
Пунктом 3 постанови КМУ №153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Пунктом 4 постанови КМУ №153 (в редакції постанови КМУ №387 від 01.04.2025) встановлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-ІХ, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Згодом до постанови КМУ №153 від 11.02.2025 були внесені зміни постановою КМУ №942 від 30.07.2025, відповідно до яких:
- абзац 2 п. 4 постанови КМУ №153 передбачає, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №2102-ІХ, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
- абзац 4 п. 4 постанови КМУ №153 передбачає, що військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Свою позицію позивач мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже, на момент вступу на військову службу йому було менше 25 років, що повністю відповідає віковому критерію «до 25 років», закріпленому в постанові КМУ №153. Крім того зазначає, що під час виконання бойових завдань по захисту Батьківщини він отримав вибухову травму та струс головного мозку, що згідно з абзацом 4 пункту 4 вказаної постанови є самостійною підставою для виплати винагороди в повному обсязі, незалежно від тривалості перебування в зоні бойових дій.
Як вбачається зі змісту наведених вище положень абзацу 2 п. 4 Постанови №153 (у редакції постанови КМУ №942), громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил... які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №64... проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях... строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень. Абзацом 4 пункту 4 Постанови №153 передбачено, що військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях... строком менше шести місяців... у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни... винагорода виплачується в повному обсязі. 
Вирішуючи спір, суд надає оцінку доводам позивача через призму системного, граматичного та цільового тлумачення наведених норм матеріального права.
Суд погоджується з доводами позивача в частині фактології його віку: народившись 10.11.1999, на момент укладення контракту 25.09.2019 він дійсно досяг лише 19-річного віку, що менше встановленої межі у 25 років. 
Водночас, суд визнає помилковим тлумачення позивачем правової норми шляхом виокремлення вікового критерію як самодостатнього. Зі змісту абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 вбачається, що законодавець сконструював гіпотезу цієї норми як кумулятивну (нерозривну) умову, яка складається з трьох обов`язкових елементів: 
- особа мала бути прийнята на військову службу у віці до 25 років; 
- прийняття на військову службу мало відбутись під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64;
- особа брала безпосередню участь у бойових діях відповідної тривалості (або отримала поранення).
Граматичний аналіз фрази "у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану" однозначно свідчить про те, що віковий критерій («до 25 років») застосовується державою не абстрактно до будь-якого етапу життя особи, а прив`язується виключно до моменту її фактичного вступу на службу, який, у свою чергу, мав відбутись не раніше 24 лютого 2022. Судом встановлено, що позивач уклав контракт та був зарахований на військову службу 25.09.2019 - тобто за два з половиною роки до введення воєнного стану в Україні. Відтак, позивач не відповідає другому, часовому елементу кумулятивної умови, що виключає можливість поширення на нього дії вказаної норми.
Позивач стверджує про те, що оскільки він отримав важке бойове поранення, згідно з абзацом 4 пункту 4 Постанови №153 він має право на виплату винагороди у повному обсязі, і це є самостійною підставою для задоволення позову. 
Суд критично оцінює цей довід з огляду на те, що норма абзацу 4 пункту 4 за своєю структурою є відсильною та похідною. Вона починається словами: "військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту...". Це означає, що зазначена норма не створює окремої, незалежної категорії отримувачів винагороди, а лише встановлює пільгу (виняток) щодо тривалості участі у бойових діях (дозволяє отримати виплату без необхідності мати 6 місяців бойового досвіду) виключно для тих осіб, які вже відповідають вимогам абзацу другого. 
Іншими словами, щоб скористатись пільгою у зв`язку з пораненням за абзацом 4, особа першочергово повинна відповідати базовим критеріям абзацу 2: бути молодшою 25 років на момент вступу на службу та вступити на службу після 24.02.2022. Оскільки позивач через дату укладення контракту (2019 рік) не належить до кола осіб, визначених абзацом 2, норма абзацу 4 до спірних правовідносин застосована бути не може. Наявність у позивача бойового поранення є беззаперечним фактом його героїзму, що породжує його право на низку інших соціальних гарантій та виплат (статус УБД, одноразову грошову допомогу у разі поранення відповідно до спеціального законодавства), проте не є підставою для виплати мотиваційної винагороди за експериментальним проектом, умови якого ним не дотримані.
Суд також звертає увагу на мету прийняття Постанови №153, яка відображена в її назві - "експериментальний проект щодо підвищення мотивації до проходження... військової служби". За своєю правовою природою ця одноразова винагорода є спеціальним заохочувальним інструментом державної політики, розробленим для залучення нових людських ресурсів (зокрема, молоді до 25 років, яка не підлягає примусовій мобілізації) до лав Збройних Сил України в умовах існуючої повномасштабної агресії. Отже, держава, реалізуючи свою дискрецію, спрямувала ці кошти на стимулювання тих громадян, волевиявлення яких стати на захист країни сформувалося безпосередньо під час воєнного стану. Водночас, позивач обрав військову службу своєю професією та уклав контракт ще у мирний час (в період проведення ООС), отже його вступ на службу об`єктивно не міг бути наслідком стимулюючого впливу ні факту повномасштабної війни, ні експериментального проекту, впровадженого у 2025 році. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що військова частина НОМЕР_1 , відмовляючи позивачу у виплаті грошової винагороди, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства. Протиправної бездіяльності/відмови з боку відповідача судом не встановлено, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04 червня 2026 року

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_7 ) 	

Головуючий суддя 		І.С. Козачок