521/1469/26
1-кп/521/1350/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 року   м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025160000000847 від 05.09.2025 року за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з неповною вищої освітою (бакалавр), працюючого водієм ФГ "Мішутін", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 07.08.2025 року приблизно о 09:13 год., керуючи власним технічно справним автомобілем «BMW 428ІХ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у денний час доби, за умови ясної без опадів сонячної погоди, здійснював рух по асфальтобетонному сухому дорожньому покриттю проїзної частини вулиці Євгена Танцюри у Хаджибейському районі міста Одеси, на якій організований двосторонній рух по дві смуги у кожному напрямку, і зустрічні напрямки розділені подвійною суцільною лінією дорожньої розмітки 1.3 ПДР, з боку вулиці Іцхака Рабіна у напрямку вулиці Радісна.
Автомобіль під керуванням водія ОСОБА_4 рухався по крайній правій смузі руху, зі швидкістю не менше ніж 126 км/год, яка майже втричі перевищувала установлену в населених пунктах швидкість руху – 50 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4, п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), далі «Правила», що зобов`язують водія:
п.12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год». 
п. 12.9. «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;
Здійснюючи подальший рух з перевищенням установленої в населених пунктах швидкістю для руху легкових транспортних засобів, водій ОСОБА_4 , під`їжджаючи до будинку №74 по вулиці Євгена Танцюри, не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу до дозволенної, а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, продовжував рух з перевищенням допустимої швидкості, тим самим не обравши безпечну швидкість руху, ОСОБА_4 вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою не слідкував, відповідно не реагував на її зміну, своїми діями свідомо створював небезпеку для інших учасників дорожнього руху, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, чим проігнорував вимоги п. 1.5., п. 2.3. «б, «д» «Правил», якими передбачено:
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків». 
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
що виразилось в обранні водієм ОСОБА_4 швидкості руху керованого автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечувала йому безпеку, і не дала можливість йому постійно контролювати рух автомобіля, відволікся від керування, внаслідок чого отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразились у появі попереду на проїзній частині небезпеки у русі у вигляді велосипедиста похилого віку ОСОБА_6 , 1961 року народження, який на керованому велосипеді «BERGAMONT» у невстановленому місці закінчував переїжджати проїзну частину вулиці Євгена Танцюри зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «BMW 428ІХ», рухаючись у напрямку траєкторії руху автомобіля, внаслідок чого, через значне перевищення допустимої на даній ділянці проїзної частини швидкості руху, позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, хоча завчасно, майже з моменту виїзду велосипедиста на проїзну частину вулиці Євгена Танцюри міг його виявити на дорозі, і при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, проігнорував вимоги п. 12.3. вказаних «Правил», якими передбачено: 
п.12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, своєчасно не відреагував на виниклу небезпеку для руху, не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу аж до його зупинки, і як наслідок, допустив наїзд лівою передньою частиною керованого автомобіля «BMW 428ІХ» на пішохода ОСОБА_6 під час якого відбулось закидання велосипедиста на капот, переднє вітрове скло, дах, з наступним відкиданням та падінням велосипедиста на дорожнє покриття.
Оскільки водій автомобіля «BMW 428ІХ» ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, як при русі з дозволеним значенням швидкості руху у населених пунктах – 50 км/год, так і при русі з фактичною швидкістю – 126 км/год., то в даній дорожній обстановці, його дії, які не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4., 12.9 «б» «Правил», з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з настанням події цієї дорожньо - транспортної пригоди.
Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав наступні тілесні ушкодження:
• відкрита черепно-мозкова травма у вигляді саден, забійної рани обличчя, крововиливу у м`які тканини голови, багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки;
• закрита травма грудей у вигляді перелому грудини, 1-8-го правих та 2-9-го лівих ребер, перелому правої ключиці, розривів легенів з крововиливами у плевральні порожнини по (600 мл);
• закрита травма живота у вигляді розриву печінки з крововиливом в черевну порожнину (1000 мл);
• закритий перелом поперекового відділу хребта;
• відкритий переломи лівої стегнової кістки, відкритий перлом обох кісток правої гомілки;
• садна кінцівок.
Смерть ОСОБА_6 настала від встановленої поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок: відкритої черепно-мозкової травми у вигляді багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки; закритої травми грудей у вигляді переломів 1-8-го правих та 2-9 лівих ребер, перелому правої ключиці, розривів легенів з крововиливами у плевральні порожнини; закритої травми живота у вигляді розриву печінки з крововиливом в черевну порожнину; закритого перелому поперекового відділу хребта; відкритого перелому лівої стегнової кістки, відкритого перелому обох кісток правої гомілки.
Допущенні водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.п. 1.5., 2.3. «б», «д», 12.3., 12.4., 12.9. «б» «Правил дорожнього руху України» знаходяться у прямому причинно - наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо - транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді заподіяння небезпечних для життя тяжких тілесних ушкоджень, що за собою спричинило смерть потерпілого.
Кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення передбачена ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого. 

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що він дійсно за вказаних обставин та у зазначений час та місці рухався на своєму автомобілі по вулиці Євгена Танцюри у м.Одеса, хотів об`їхати припаркований автомобіль на крайній правій смузі руху та перестроївся у ліву смугу, під час цього маневру вже на сплошній роздільній лінії проїзної частини помітив чоловіка, який перетинав дорогу зліва направо на велосипеді. Чоловік виїхав з боку гаражів в тій частині дороги, де вона завертаєтсья по колу, тому не бачив його раніше. На його відчуття він рухвася зі швидкістю приблизно 80 км/год, за панеллю приладів не слідкував. Згодний із встановленою швидкістю його руху у 126 км/год, не оспорює ці обставини. Визнає, що порушив ПДР України у частині перевищеня швидкості руху у населеному пункті, автомобілем користувався не так давно, тому ще не звик до відчуттів його швидкості. Потерпілій стороні відшкодував матеріальну шкоду, також має намір ще допоимогти із встановленням пам`ятника загиблому. У вчиненому щиро кається, пояснив, що на цей час працює водієм, працевлаштувався 01.04.2026 року офіційно, іншого заробітку не має, тому просив врахувати ці обставини та не позбавляти його права керування транспортними засобами. Має досвід водія вже чотири роки, раніше також працював водієм, але неофіційно.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не прибула, надала суду заяву, відповідно до змісту якої просила розгляд кримінального провадження здійснити за її відсутності. При призначенні покарання обвинуваченому поклалась на розсуд суду, жодних матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має, про що надала письмове підтвердження про відшкодування їй матеріальної шкоди. 
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи які учасники кримінального провадження вважають, що вони підтверджені доказами, які знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, тому суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними та за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання та стосовно речових доказів, судових витрат.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення , має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Відповідно до ст.12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому відноситься до категорії тяжкого злочину. 
Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд, відповідно до ст.66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілому, визнав вину повністю.
Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.
Щодо особи обвинуваченого, то ОСОБА_8 раніше не судимий, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. 
Судом враховується повне визнання вини обвинуваченим та щире його каяття, відшкодування завданих збитків потерпілій, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставини, що обтяжує покарання, вік обвинуваченого, його соціальне положення, особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення, захисту, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкцій ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
Крім того суд враховує обставини вчинення кримінального првопорушення, значного перевищення швидкості руху обвинуваченим під час руху у населеному пункті, наслідки джорожньо-транспортної пригоди, яка завдала смерть потерпілому. Хоча дії останнього мають характер необережних, все ж таки полягають в порушенні ПДР України, які обвинувачений, як водій, повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб. У цьому випадку порушення обвинуваченим, навіть з необережності, обов`язку дотримуватися ПДР України призвело до порушень невід`ємних прав потерпілого на життя. Тому наслідком такого порушення, на думку суду, повинно бути тимчасове позбавлення обвинуваченого права на керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. 
При цьому суд відхиляє посилання сторони захисту на офіційне працевлаштування обвинуваченого саме 01.04.2026 року на посаду водія та як єдиного джерела доходу у обвинуваченого, який будь-яких осіб на утриманні не має, є особою працездатного віку з освітою бакалавра, а отже має можливість працевлаштування на роботу, не пов`язану із керуванням тарнспортними засобами. Не застосування такого виду додаткового покарання може вплинути на формування думки інших осіб про неприпустимість грубого порушення Правил дорожнього руху України та чіткого розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії. Попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за наведлених обставин набуває особливого значення, оскільки покарання без призначення такого додаткового покарання не сприятиме досягненню мети покарання та буде свідчити про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, враховуючи особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, його поведінку після вчинення злочину, а саме те, що він зрозумів та усвідомив протиправність своєї поведінки, розкаюється, відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, обставини справи та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, позиції сторони обвинувачення та захисту, думку потерпілої, яка поклалась на розсуд суду, суд приходить до висновку про можливість звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Відповідно до ухвали Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10.03.2026 року до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з 24:00 годин до 05:00 годин строком на 2 (два) місці до 10.05.2026 року включно за місцем проживання, який сплинув. Підстав для обрання іншого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Згідно ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Крім того з обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 52315,32 грн. відповідно до вимог ст.124 КПК України, що підтверджується довідкою про витрати на проведення експертизи.
В кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст. ст.100, 124, 373,374 КПК України, суд-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. 
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4  від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (три) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки: 
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Обов`язок нагляду за засудженим ОСОБА_4  покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Іспитовий строк ОСОБА_4  обчислювати з моменту проголошення вироку суду 14.05.2026 року.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
-автомобіль марки «BMW 428ІХ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 20.05.2020 ТСЦ-5142, належить ОСОБА_4 – повернути  ОСОБА_4 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 22.08.2025 року;
-дорожній велосипед марки «BERGAMONT», який належав ОСОБА_6 – повернути потерпілій ОСОБА_7 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 22.08.2025 року;
-компакт диск DVD+R з фірмовим логотипом «VERBATIN» ідентифікаційний №PAP631СF12015387, який містить відеофайли - залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з  ОСОБА_4  на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 52315,32 грн.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1