КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 761/27161/24
номер провадження 22-ц/824/4282/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Пилипця Антона Юрійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року /суддя Сіромашенко Н.В./
у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Енерго-Альянс» про стягнення суми страхового відшкодування, франшизи, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року позивач ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ТОВ «Євро-Енерго-Альянс», в якому просив: 1) стягнути з відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на його користь 63 544,00 грн. страхового відшкодування та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня на час проголошення судового рішення; 2) стягнути з відповідача ТОВ «Євро-Енерго-Альянс» на користь позивача 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 3) стягнути з відповідача «Євро-Енерго-Альянс» на користь позивача суму франшизи у розмірі 3200,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 14778 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн 36 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Енерго-Альянс» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп., суму франшизи у розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн 00 коп., а всього 7200 (сім тисяч двісті) грн 00 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат./а.с. 166-172/
Не погоджуючись з рішенням у частині задоволених вимог до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», страхова компанія подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до страховика.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме статті 6, 32, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Апелянт зазначає, що страхового випадку не настало, оскільки згідно з висновком експерта №0621 від 29.01.2024 дії водія ОСОБА_2 (ТОВ «Євро-Енерго-Альянс») не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП. На думку апелянта, визнання вини водієм у Європротоколі не є безумовним доказом настання цивільно-правової відповідальності страхувальника. Страхова компанія правомірно відмовила у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 32.1 статті 32 Закону. Крім того, апелянт вказує, що позивач не довів факту невиплати узгодженої суми 14 778,36 грн, оскільки 10.01.2024 була підписана заява про досягнення згоди щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування, а страхова компанія виконала свої зобов`язання в повному обсязі.
Апелянт також наголошує, що при вирішенні питання про страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлення підстав для виплати або відмови у виплаті здійснюється виключно страховиком відповідно до норм спеціального Закону, а не суб`єктивним визнанням вини страхувальником у Європротоколі. Апелянт посилається на те, що страховий випадок визначається страховиком на підставі проведеного розслідування, а не на підставі заяви позивача чи визнання вини водієм у повідомленні про ДТП.
Позивач ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. У відзиві позивач зазначає, що 10.01.2024 між ним та страховою компанією була досягнута згода щодо розміру страхового відшкодування в сумі 14 778,36 грн, що підтверджується відповідною заявою. Позивач наголошує, що страхова компанія не виконала взяті на себе зобов`язання за полісом та не здійснила виплату узгодженої суми. Позивач вказує, що апеляційна скарга підписана особою, повноваження якої документально не підтверджені належним чином: ордер адвоката Пилипця А.Ю. виданий 14.02.2022 року на підставі договору від 11.01.2021 року, при цьому відсутній договір між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та адвокатським об`єднанням «Пилипець і Собкович адвокати», а також не надано довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження саме на представництво у даній справі. У зв`язку з цим позивач просить закрити апеляційне провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 362 ЦПК України.
Позивач також зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлені всі обставини справи, рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, є обґрунтованим і законним. Позивач підкреслює, що всі обов`язки, покладені на нього Законом № 1961-IV як на потерпілого, були виконані: ДТП оформлено Європротоколом, транспортний засіб надано для огляду, досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування.
Позивач звертає увагу, що висновок експерта № 0621 від 29.01.2024, на який посилається апелянт, не може бути підставою для відмови у виплаті, оскільки сторони вже досягли згоди щодо розміру відшкодування до проведення цієї експертизи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом установлено, що 28.12.2023 приблизно о 16:00 год. поблизу КПП «Шегині-Медика» у Львівській області зі сторони України мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобілів: «MAN TGX 18.460», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Євро-Енерго-Альянс», під керуванням ОСОБА_2 та «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача.
В результаті вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Як стверджує сторона позивача, такі пошкодження отримані в результаті того, що водій транспортного засобу «MAN TGX 18.460», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок своєї неуважності не виявив небезпеку для руху і почав рух, не впевнившись в безпеці дорожньої обстановки, чим порушив п. 10.1 ПДР України.
На місці події складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), згідно якого водій транспортного засобу «MAN TGX 18.460», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вину у скоєному визнав.
В Європротоколі в п.14 зі сторони транспортного засобу «В» вказано «вину свою визнаю».
Натомість, сторона відповідача-2 відмовила у виплаті страхового відшкодування позивачу, оскільки згідно експертного висновку №0621 від 29.01.2024 цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 не настала в заявлених обставинах події, так як його дії під час керування транспортним засобом «MAN TGX 18.460», д.н.з. НОМЕР_1 , не стали причиною виникнення даної ДТП за участі автомобілів «MAN TGX 18.460», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 .
Транспортний засіб «MAN TGX 18.460», д.н.з. НОМЕР_1 , належний відповідачу-2 ТОВ «Євро-Енерго-Альянс», працівник якого ОСОБА_2 керував ним на час вчинення ДТП, застрахований у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ліміт за шкоду майну передбачено в сумі 160 000,00 грн., франшиза 3200,00 грн.
Постановляючи оскаржене рішення, суд першої інстанції вірно керувався статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою визначено мету обов`язкового страхування - забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; статтею 5 цього Закону, згідно з якою об`єктом обов`язкового страхування є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної потерпілим внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу; статтею 6 Закону, якою страховий випадок визначено як дорожньо-транспортну пригоду, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована; статтею 36 Закону, зокрема пунктом 36.2, яким передбачено право страховика здійснити виплату страхового відшкодування без проведення експертизи, якщо за результатами огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування.
Крім того, суд керувався статтею 1187 ЦК України, яка регулює відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом), та статтею 23 ЦК України, яка встановлює право на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями або бездіяльністю, та критерії визначення її розміру з урахуванням принципів розумності та справедливості.
На підставі наведених норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» обов`язку виплатити узгоджене сторонами страхове відшкодування в сумі 14 778,36 грн, оскільки між позивачем та страховиком 10.01.2024 була досягнута згода щодо розміру та способу виплати. Також суд визнав обґрунтованим часткове задоволення вимог до ТОВ «Євро-Енерго-Альянс» щодо стягнення франшизи в розмірі 3 200,00 грн та моральної шкоди в розмірі 4 000,00 грн, виходячи з характеру порушення прав позивача та заподіяних йому страждань.
Доводи апеляційної скарги представника ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а страховий випадок не настав, відхиляються колегією суддів з таких підстав.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Суд першої інстанції правильно встановив, що 28.12.2023 сталася ДТП за участю автомобіля «MAN TGX 18.460» (ТОВ «Євро-Енерго-Альянс») та автомобіля «Skoda Fabia» (позивача), що підтверджується Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом), складеним на місці події.
Ключовим елементом для настання страхового випадку є визнання вини водієм забезпеченого транспортного засобу безпосередньо на місці ДТП. У Європротоколі в пункті 14 водій ОСОБА_2 чітко зазначив: «вину свою визнаю». Таке визнання вини є достатнім для виникнення у страховика обов`язку здійснити страхове відшкодування, оскільки відповідає принципу добровільного врегулювання страхового випадку, передбаченому Законом № 1961-IV.
Посилання апелянта на висновок експерта № 0621 від 29.01.2024, яким встановлено відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_2 та настанням ДТП, є необґрунтованим. Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснити виплату страхового відшкодування без проведення експертизи, якщо за результатами огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування. У даній справі така згода була досягнута 10.01.2024, що підтверджується підписаною сторонами заявою про досягнення згоди щодо розміру страхового відшкодування в сумі 14 778,36 грн. Таким чином, подальше проведення експертизи не спростовує досягнуту між сторонами згоду.
Суд першої інстанції правильно вказав, що після досягнення згоди щодо розміру відшкодування страховик не мав права відмовляти у виплаті на підставі пункту 32.1 статті 32 Закону № 1961-IV. Відмова страховика після підписання заяви про згоду суперечить приписам статей 3, 5, 6 та 36 Закону № 1961-IV, а також статті 1187 ЦК України, яка встановлює обов`язок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Доводи апелянта про те, що визнання вини у Європротоколі не є безумовним доказом настання цивільно-правової відповідальності, колегія відхиляє також з підстав того, що страховою компанією узгоджено виплату на підставі зібраних даних по страховому випадку.
Доводи відзиву щодо відсутності у представника Пилипця А.Ю. належним чином оформлених повноважень на подання апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки суд апеляційної інстанції перевірив повноваження представника та визнав їх достатніми для відкриття провадження у справі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, суперечать встановленим судом першої інстанції обставинам справи та фактичним доказам і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Пилипця Антона Юрійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: