ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4233/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ТАЙМ ПРОФ” до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “ТАЙМ ПРОФ” (далі – ТОВ “ТАЙМ ПРОФ”, товариство, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі – митниця, митний орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.10.2025 №UA2050002025348, №UA2050002025349.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами документальної невиїзної перевірки відповідачем складено акт від 30.09.2025 №121/25/7.3-19/17/44359656, у якому зроблено висновок про безпідставне застосування позивачем тарифної преференції при митному оформленні товарів та, як наслідок, прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 15.10.2025 №UA2050002025348, №UA2050002025349 про збільшення сум грошових зобов`язань зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість.
Представник позивача зазначає, що під час митного оформлення товарів товариством були подані належні документи, які підтверджували преференційне походження товарів, зокрема сертифікати з перевезення товару EUR.1, видані компетентним митним органом держави-експортера. Вказує, що відповідно до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження саме митний орган країни експорту здійснює перевірку статусу походження товарів перед видачею сертифіката, а відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у заяві на його отримання, покладається на експортера.
На думку представника позивача, товариство як імпортер діяло добросовісно, не мало об`єктивної можливості перевірити правильність видачі сертифікатів EUR.1 або достовірність відомостей, зазначених у них, а тому не може нести негативні наслідки можливих порушень, допущених експортером чи компетентним органом іноземної держави. Зазначає, що сам по собі лист митного органу Словацької Республіки не є достатньою підставою для позбавлення позивача права на застосування тарифної преференції та донарахування митних платежів.
Крім того, представник позивача вказує, що відповідачем не доведено недобросовісності дій товариства, його обізнаності щодо можливих порушень при видачі сертифікатів EUR.1 або подання ним недостовірних документів під час митного оформлення товарів. Вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті без належного правового та фактичного обґрунтування, з порушенням принципів законності, правової визначеності та належного урядування, у зв`язку із чим просить позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні.
Зазначає, що документальна невиїзна перевірка проведена на підставі та у спосіб, визначені Митним кодексом України, після надходження від компетентного органу Словацької Республіки документально підтвердженої інформації щодо непідтвердження автентичності сертифікатів EUR.1, використаних позивачем під час митного оформлення товарів.
Представник відповідача вказує, що за результатами адміністративного співробітництва митний орган Словацької Республіки повідомив про те, що сертифікати EUR.1, подані позивачем для застосування тарифної преференції, не видавалися митницею Міхаловце, а використані для їх посвідчення відбитки печаток після відповідних дат більше не застосовувалися, у зв`язку із чим такі сертифікати є підробленими та не можуть вважатися належними доказами преференційного походження товарів.
На думку представника відповідача, після отримання зазначеної інформації митний орган був зобов`язаний провести документальну перевірку, встановити відсутність правових підстав для застосування тарифної преференції та визначити суми митних платежів, які підлягали сплаті при ввезенні товарів. Зазначає, що обов`язок щодо правильного визначення, декларування та сплати митних платежів покладається саме на декларанта, а тому подання сертифікатів, які не підтверджують преференційне походження товарів, є підставою для донарахування ввізного мита та податку на додану вартість.
Вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі належних та допустимих доказів, у межах наданих повноважень та відповідно до вимог митного і податкового законодавства, а тому підстав для їх скасування немає.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника Волинської митниці про розгляд справи із викликом (повідомленням) сторін у судове засідання.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
ТОВ “ТАЙМ ПРОФ” у жовтні 2023 року здійснило митне оформлення товарів у митному режимі імпорту за митними деклараціями від 09.10.2023 №23UA204080020101U2, від 10.10.2023 №23UA204080020271U1, від 10.10.2023 №23UA204080020277U6 та від 13.10.2023 №23UA204080020675U7 із застосуванням тарифної преференції за кодом “410” відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їх державами-членами, з іншої сторони. Підставою для застосування тарифної преференції були подані позивачем сертифікати з перевезення товару EUR.1 від 29.09.23 № А 796322, від 30.09.23 № А 796328, від 29.09.23 № А 796323, від 02.10.23 № А 796329.
03.09.2025 Волинською митницею на підставі пункту 9 частини першої статті 336, абзацу третього частини другої статті 344-1, пункту 2 частини третьої статті 345, пункту 2 частини другої статті 351 Митного кодексу України прийнято наказ №424 “Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ “ТАЙМ ПРОФ” (код ЄДРПОУ 44359656) вимог законодавства України з питань митної справи”.
Копію зазначеного наказу та повідомлення про проведення документальної невиїзної перевірки із зазначенням дати її початку, місця проведення та предмета перевірки Волинська митниця направила позивачу листом від 03.09.2025 №7.3-2/19/13/10342.
Підставою для призначення документальної невиїзної перевірки стало надходження до Волинської митниці копії листа Фінансової дирекції Словацької Республіки від 15.05.2024 №244337/2024-2000102/MY-058/24, копії листа Державної митної служби України від 25.06.2024 №15/15-03-01/7/3393 та копії листа Рівненської митниці від 17.07.2024 №7.13-1/15-04/7-40/4463.
Як встановлено під час перевірки, листом Державної митної служби України від 25.06.2024 №15/15-03-01/7/3393 до митних органів доведено інформацію, отриману від Фінансової дирекції Словацької Республіки, відповідно до якої за результатом цієї перевірки митними органами Словаччини повідомлено, що сертифікати EUR.1 A 801772 від 14.08.2023, A 801766 від 14.08.2023 не видавалися митницею у Міхаловце, тому митниця вважає їх підробленими.
Оскільки відбиток штампа у графі 11 цих сертифікатів здається ідентичним, тому оригінали цих сертифікатів залишаються для проведення додаткової перевірки та будуть повернуті згодом.
Крім того, митними органами Словаччини повідомлено, що штампи митниці у Міхаловце, якими завірялися сертифіката EUR.1 за №№ 47 та 50 більше не використовуються, зокрема штамп № 47 було вилучено з використання з 07 серпня 2023 року, а штамп № 50 з 26 липня 2023 року.
Таким чином сертифікати з перевезення товару EUR.1, завірені штампами митниці у Міхаловце за №№ 47 та 50 після наведених дат є підробленими та не можуть вважатися дійсним доказом походження товарів.
Крім того, листом Рівненської митниці від 17.07.2024 №7.13-1/15-04/7-40/4463 Волинську митницю повідомлено про результати опрацювання зазначеної інформації та встановлено, що ТОВ “ТАЙМ ПРОФ” здійснило митне оформлення товарів із застосуванням тарифної преференції на підставі сертифікатів EUR.1, засвідчених штампами митниці Міхаловце №47 та №50 після припинення їх використання.
За результатами проведеної документальної невиїзної перевірки Волинською митницею складено акт від 30.09.2025 №121/25/7.3-19/17/44359656 “Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ “ТАЙМ ПРОФ” (код ЄДРПОУ 44359656) вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за МД від 09.10.2023 №23UA204080020101U2, від 10.10.2023 №23UA204080020271U1, від 10.10.2023 №23UA204080020277U6 та від 13.10.2023 №23UA204080020675U7”, у якому зроблено висновок про порушення позивачем статей 15, 16 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, частини першої статті 257, частини п`ятої статті 280, частини першої статті 281 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита за МД від 09.10.2023 №23UA204080020101U2, від 10.10.2023 №23UA204080020271U1, від 10.10.2023 №23UA204080020277U6 та від 13.10.2023 №23UA204080020675U7 на суму 238119,52 грн, а також пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на суму 47623,91 грн.
На підставі зазначеного акта перевірки Волинська митниця 15.10.2025 прийняла податкове повідомлення-рішення №UA2050002025348, яким визначила позивачу грошове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у загальній сумі 52386,30 грн, з яких 47623,91 грн - основний платіж та 4762,39 грн - штрафна санкція, а також податкове повідомлення-рішення №UA2050002025349, яким визначила грошове зобов`язання зі сплати ввізного мита у загальній сумі 261931,48 грн, з яких 238119,52 грн - основний платіж та 23811,96 грн - штрафна санкція.
Не погоджуючись із висновками акта документальної невиїзної перевірки та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
При вирішенні спору у межах позовних вимог суд керується такими нормативно-правовими актами.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України) та іншими законами України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України (частина третя статті 3 МК України).
Відповідно до частини першої статті 318 МК України усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно - правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини першої статті 4 МК України).
Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи, зокрема щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування (пункти 1, 2 частини третьої статті 345 МК України).
Відповідно до статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення фактів або отримання документів, інформації (відомостей), що свідчать про порушення законодавства України з питань митної справи, під час здійснення доперевірочного аналізу митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження або автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Частини третя, четверта статті 351 МК України умовами проведення документальної невиїзної перевірки посадовими особами митного органу визначає прийняття наказу митного органу про проведення перевірки та направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.
Статтею 354 МК України установлено, що результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами митного органу та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами зустрічної звірки складається довідка (частина перша).
Керівник підприємства, що перевірялося, або уповноважена ним особа протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем отримання акта (довідки), зобов`язані повернути митному органу підписаний примірник акта (довідки). Другий примірник акта (довідки) залишається на підприємстві (частина четверта).
У разі неповернення примірника акта (довідки) про результати перевірки протягом строку, визначеного частиною четвертою цієї статті, та/або відмови від його (її) підписання, відмови від отримання примірника акта (довідки) про результати перевірки чи неможливості його (її) вручення та підписання, у тому числі у зв`язку з відсутністю підприємства за місцезнаходженням, митним органом складається акт, яким засвідчуються встановлені факти (частина п`ята).
У разі незгоди керівника підприємства або уповноваженої ним особи з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті або довідці про результати перевірки, він зобов`язаний підписати акт або довідку із запереченнями, які він має право подати протягом 10 робочих днів з дня отримання акта або довідки. До заперечення додаються документи та пояснення, зокрема документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до Податкового кодексу України. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта або довідки про результати перевірки. Заперечення розглядаються митним органом протягом 10 робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях). За результатами розгляду підприємству надсилається відповідь у спосіб, визначений частиною шостою статті 344-1 цього Кодексу (частина сьома).
Податкове повідомлення-рішення приймається керівником митного органу або його заступником з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надсилання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом п`яти робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству (частина одинадцята).
Позивач заперечення на акт документальної невиїзної перевірки не подавав.
Позивач не оскаржує порядок проведення перевірки та судом не виявлено порушень Волинською митницею наведених вище вимог МК України, якими регламентовано проведення документальної невиїзної перевірки.
Перевіряючи доводи сторін по суті виявлених перевіркою порушень, суд зазначає про таке.
За приписами частини першої статті 272 МК України ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.
Відповідно до статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Пунктом 1 частини першої статті 276 МК України визначено, що платниками мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено у пункті 1 частини першої статті 289 МК України, обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України. Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Частиною першою статті 281 МК України обумовлена можливість встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Законом України від 16 вересня 2014 року №1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, від 27 червня 2014 року, яка набрала чинності з 01 січня 2016 року, та згідно зі статтею 29(1) глави 1 розділу IV якої кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до Угоди.
Як обумовлено статтею 26 глави 1 розділу ІV Угоди про асоціацію, її положення застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї глави “походження” означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі 1 до цієї Угоди (“Щодо визначення концепції “походження товарів” і методів адміністративного співробітництва) (далі - Протокол I до Угоди).
Відповідно до Угоди про асоціацію до товарів, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу застосовується режим вільної торгівлі (код тарифної пільги (тарифної преференції) “410”).
Законом України від 08 листопада 2017 року №2187-VIII “Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження” Україна приєдналася до Конвенції, яка набрала чинності з 01 лютого 2018 року.
21 листопада 2018 року Підкомітетом України ЄС з питань митного співробітництва прийнято Рішення №1/2018 (далі - Рішення) про заміну Протоколу 1 (чинне з 01 січня 2019 року). Відповідно до статті 1 Рішення Протокол 1 до Угоди замінюється текстом, викладеним у додатку до цього Рішення, зокрема з урахуванням статті 1 цього додатку у торгівлі з Євросоюзом застосовуються правила походження Конвенції, викладені у Доповненні I та у відповідних положеннях Доповнення II до Конвенції.
Отже, заявлення преференційного режиму до товарів, оформлених позивачем за 52 митними деклараціями, здійснювалось відповідно до Доповнення I до Конвенції.
Згідно з пунктом 1 статті 15 розділу V Доповнення I до Конвенції товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку IIIа; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку IIIb; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься “декларацією походження” або “декларацією походження EUR-MED”), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і b.
За правилами, установленими пунктами 1 та 3 статті 16 Доповнення І до Конвенції, сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Експортер, який подає заявку про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони- експортера, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції.
Пунктом 7 статті 16 Доповнення I до Конвенції визначено, що митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також для виконання інших умов цієї Конвенції.
Пунктом 2 статті 31 Доповнення І до Конвенції передбачено, що з метою належного застосування Конвенції Договірні Сторони повинні допомагати один одному через компетентні митні організації у перевірці достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що міститься в документах.
Процедуру здійснення перевірки достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що в них міститься, встановлено статтею 32 Доповнення І до Конвенції. Так відповідно до пункту 1 статті 32 подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог Конвенції.
Наведене дає підстави для висновку, що митний орган має право здійснювати перевірки підтверджень походження товарів після закінчення їх митного оформлення у країні імпорту як за наявності обґрунтованих сумнівів, так і вибірково.
Пунктами 3, 5 статті 32 Доповнення І до Конвенції визначено, що перевірка здійснюється митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Повідомлення про результати перевірки надсилається якомога раніше, результати чітко вказують на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.
Як обумовлено пунктом 6 статті 32 Доповнення І до Конвенції, якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
Отже, сертифікати з перевезення товару форми EUR.1, автентичність яких уповноваженим митним органом Договірної сторони не підтверджено, не мають статусу офіційних документів про походження.
У такому разі діє правило, визначене пунктом 6 статті 32 Доповнення І до Конвенції: якщо відповідь на запит про перевірку не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
Якщо статус походження товарів документально у встановленому порядку допустимими документами не підтверджено відповідно до вимог Доповнення I до Конвенції, то такі товари не можуть вважатися преференційним продуктом, що походить з Європейського Союзу, у розумінні Угоди про асоціацію та Конвенції; до товарів не може бути застосований преференційний режим із застосуванням зменшеної ставки мита.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 352 МК України отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, можуть використовуватись як матеріали для підготовки висновків за результатами перевірок.
Саме результати перевірки на предмет походження товару є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції.
Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2022 року у справі №260/2805/20.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання.
За приписами підпункту “в” пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію Україну. Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Пунктом 190.1 статті 190 ПК України встановлено, що базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МК України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.
Ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: 20 відсотків (підпункт “а” пункту 193.1 статті 193 ПК України).
У цьому разі безпідставна сплата ввізного мита за преференційними ставками призвела до заниження бази оподаткування ПДВ.
Згідно з частиною другою статті 293 МК України особою, на яку покладається обов`язок зі сплати донарахованих митних платежів – податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.
Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, передбачених МК України або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Оцінюючи доводи сторін, досліджені у справі докази та наведені норми законодавства, суд виходить із такого.
Як встановлено судом, під час митного оформлення товарів за митними деклараціями від 09.10.2023 №23UA204080020101U2, від 10.10.2023 №23UA204080020271U1, від 10.10.2023 №23UA204080020277U6 та від 13.10.2023 №23UA204080020675U7 позивачем застосовано тарифну преференцію за кодом “410” на підставі сертифікатів з перевезення товару EUR.1.
Разом із тим після завершення митного оформлення Волинською митницею отримано документально підтверджену інформацію компетентного органу Словацької Республіки щодо результатів перевірки автентичності зазначених сертифікатів.
Так, із листа Фінансової дирекції Словацької Республіки від 15.05.2024 №244337/2024-2000102/MY-058/24 вбачається, що сертифікати EUR.1 від 14.08.2023 № A 801766, № A 801772, які подані позивачем під час митного оформлення товарів, не були видані і завірені митницею Міхаловце, і тому митниця вважає їх підробкою. 
На підставі вищевказаного факту митниця дійшла висновку, що вказані сертифікати EUR.1 не є дійсними доказами походження відповідно до положень додатка I до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Протоколу I до Угоди про асоціацію між ЄС та його державами-членами, з одного боку, та Україною - з іншого.
Крім того, іноземна митниця повідомила, що печатки митного поста Міхаловце № 47 і № 50 більше не використовуються. Зокрема, печатка № 47 була вилучена з обігу 07 серпня 2023 року, а що стосується печатки № 50, то це сталося 26 липня 2023 року. Таким чином, сертифікатів переміщення EUR.1, завірені печатками митного поста Міхаловце № 47 і № 50 після зазначених дат, є явною підробкою і не можуть розглядатися як дійсні докази походження відповідно до правил походження, що регулюють преференційну торгівлю між ЄС і Україною
Саме зазначені обставини стали підставою для призначення відповідачем документальної невиїзної перевірки відповідно до пункту 2 частини другої статті 351 Митного кодексу України.
Суд зазначає, що предметом доказування у цій справі є не встановлення наявності чи відсутності вини позивача у використанні сертифікатів EUR.1 під час митного оформлення товарів, а перевірка правомірності прийняття Волинською митницею спірних податкових повідомлень-рішень після отримання від компетентного органу Словацької Республіки документально підтвердженої інформації щодо неавтентичності документів, які були підставою для застосування тарифної преференції.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 351 МК України надходження від уповноважених органів (організацій) іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження або автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України, є самостійною та достатньою підставою для проведення документальної невиїзної перевірки.
Крім того, пунктом 5 частини першої статті 352 Митного кодексу України прямо передбачено право митного органу використовувати під час проведення такої перевірки документально підтверджені відомості, отримані від уповноважених органів іноземних держав.
Таким чином, інформація, отримана Волинською митницею від компетентного органу Словацької Республіки в порядку адміністративного співробітництва, є належним та допустимим доказом у розумінні наведених положень Митного кодексу України, а тому відповідач мав законні підстави для проведення документальної невиїзної перевірки та оцінки правомірності застосування позивачем тарифної преференції.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що подання під час митного оформлення сертифікатів EUR.1, виданих компетентним органом держави-експортера, є достатньою та безумовною підставою для застосування тарифної преференції незалежно від подальших результатів перевірки їх автентичності.
Дійсно, статтею 16 Доповнення І до Регіональної конвенції передбачено, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 видається митним органом держави-експортера після перевірки статусу походження товарів та виконання інших вимог Конвенції.
Разом із тим наведені положення регулюють порядок видачі сертифіката та визначають повноваження митного органу держави експорту, однак не виключають можливості проведення подальшої перевірки автентичності виданих документів у порядку адміністративного співробітництва між митними органами договірних сторін.
Більше того, саме положення статей 31 та 32 Доповнення І до Регіональної конвенції передбачають механізм проведення такої перевірки компетентними органами держав-учасниць та врахування її результатів митним органом держави імпорту під час вирішення питання щодо правомірності застосування тарифних преференцій.
У спірних правовідносинах компетентний орган Словацької Республіки не обмежився повідомленням про неможливість підтвердження преференційного походження товарів або відсутність необхідних документів для проведення такої перевірки.
Натомість із листа Фінансової дирекції Словацької Республіки вбачається від 15.05.2024 №244337/2024-2000102/MY-058/24, що сертифікати EUR.1 від 14.08.2023 № A 801766, № A 801772, подані позивачем під час митного оформлення товарів, не видавалися митницею Міхаловце, а відбитки штампів митниці №47 та №50, якими вони посвідчені, після відповідних дат більше не використовувалися. У зв`язку із цим компетентний орган Словацької Республіки дійшов висновку, що такі сертифікати є підробленими та не можуть вважатися дійсними доказами походження товарів.
Отже, у даному випадку митним органом держави експорту фактично встановлено відсутність належного документа, який відповідно до статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції підтверджує преференційне походження товару та є підставою для застосування тарифної преференції.
За змістом статей 15, 16 Доповнення І до Регіональної конвенції, статей 43 та 281 Митного кодексу України застосування тарифної преференції безпосередньо пов`язується з наявністю належного документа, що підтверджує походження товару.
Якщо ж у результаті проведеної компетентним органом держави експорту перевірки встановлено, що документ, який був підставою для застосування тарифної преференції, не видавався уповноваженим органом та не є автентичним, такий документ втрачає своє юридичне значення як доказ походження товару.
За таких обставин митний орган України не має правових підстав і надалі вважати, що ввезений товар користується правом на застосування преференційної ставки ввізного мита, оскільки відсутня одна із необхідних умов для застосування такого режиму оподаткування, а саме належне документальне підтвердження преференційного походження товару.
Суд також відхиляє доводи позивача про те, що відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у сертифікаті EUR.1, покладається виключно на експортера та митний орган держави експорту, а тому негативні наслідки неналежного оформлення такого документа не можуть бути покладені на імпортера.
Дійсно, порядок видачі сертифіката EUR.1 покладає на митний орган держави експорту обов`язок перевірити статус походження товару, а на експортера - відповідальність за достовірність відомостей, наведених у заяві про видачу такого сертифіката.
Разом із тим зазначені обставини не змінюють правової природи самого сертифіката EUR.1 як документа, що підтверджує походження товару. Якщо компетентним органом держави експорту офіційно підтверджено, що відповідний сертифікат не видавався та є неавтентичним, такий документ не може породжувати правові наслідки, пов`язані із застосуванням тарифної преференції, незалежно від причин його використання імпортером.
Суд також відхиляє доводи позивача про можливість визначення походження товару за ідентифікаційним номером транспортного засобу (vin-кодом шасі). 
Необхідно зазначити, що відповідно до статті 2 Доповнення І до Конвенції з метою імплементації відповідної Угоди наступні продукти вважаються такими, що вироблені в Договірній Стороні при експорті в іншу Договірну Сторону: (a) товари цілком вироблені в певній країні відповідно до статті 4 Доповнення І; (b) товари, отримані в Договірній Стороні, включаючи товари, які не були повністю там вироблені, за умови, що ці матеріали пройшли достатню обробку та переробку в цих Договірних Сторонах відповідно до статті 5 Доповнення І.
В статті 1(а) Доповнення I до Конвенції наведено визначення терміну “виробництво”, який означає будь-який різновид технологічної діяльності або обробки, у тому числі збирання та спеціалізовані операції.
Згідно з пунктом 1 статті 5 Доповнення І до Конвенції з метою виконання положень статті 2 Доповнення I товари, які не є повністю отриманими, повинні вважатись достатньо обробленими та переробленими у ній при виконанні умов, викладених у Додатку II до Доповнення І, у якому для товарів, що класифікуються в межах товарної позиції згідно з УКТЗЕД, наведено перелік технологічних дій та обробок, при виконанні яких товари отримують статус преференційного походження з певної країни.
В контексті наведеного суд зауважує, що відомості VIN-коду транспортного засобу не підтверджують виконання умов, за яких товари набувають преференційного статусу походження. Сама по собі можливість визначення за реєстраційним номер транспортного засобу місця виробництва товару на території Європейського Союзу є недостатнім, оскільки, як було зазначено вище, товари мають бути не лише вироблені на території Європейського Союзу, а й вироблені з матеріалів, що вироблені у Європейському Союзі.
Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №260/6407/21.
Верховний Суд неодноразово вказував, що міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку отримання відповіді компетентного органу за результатами перевірки документів про походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів. Враховуючи те, що вказаний алгоритм дій контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 41 МК України, то митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару (постанови від 01 березня 2021 року №240/7093/19, від 26 квітня 2023 року у справі №260/4347/20, від 11 серпня 2022 року у справі №460/8509/21, від 05 червня 2024 року у справі №380/2397/22).
Суд критично оцінює посилання позивача на принцип добросовісності, правової визначеності та належного урядування як на підставу для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Безумовно, суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності, здійснюючи митне оформлення товарів, має право розраховувати на те, що подані ним документи, видані компетентними органами іноземної держави, відповідають вимогам міжнародних договорів та законодавства.
Разом із тим зазначений принцип не може бути підставою для застосування тарифної преференції за відсутності передбачених законом умов її надання.
Суд звертає увагу, що предметом спору у цій справі не є оцінка правомірності дій митного органу Словацької Республіки щодо видачі чи невидачі сертифікатів EUR.1, а також не встановлення осіб, винних у виготовленні або використанні документів, які компетентний орган держави експорту визнав такими, що не видавалися уповноваженим митним органом.
Предметом судового контролю є виключно перевірка правомірності рішень Волинської митниці, прийнятих після отримання офіційної відповіді компетентного органу Словацької Республіки у порядку адміністративного співробітництва.
Як установлено судом, відповідач діяв саме на підставі та в межах повноважень, визначених пунктом 2 частини другої статті 351 та пунктом 5 частини першої статті 352 Митного кодексу України. Будь-яких доказів, які б свідчили про недостовірність інформації, наданої Фінансовою дирекцією Словацької Республіки, позивачем суду не надано.
Не надано позивачем і доказів того, що компетентним органом Словацької Республіки відкликано або змінено висновки, викладені у листі від 15.05.2024 №244337/2024-2000102/MY-058/24, чи підтверджено автентичність сертифікатів EUR.1, на підставі яких було здійснено митне оформлення товарів із застосуванням тарифної преференції.
Отже, на час проведення документальної невиїзної перевірки та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень у відповідача були наявні належні та достатні правові підстави для висновку про безпідставне застосування позивачем тарифної преференції під час митного оформлення товарів.
Суд також враховує, що Регіональною конвенцією про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження запроваджено механізм адміністративного співробітництва між митними органами договірних сторін, відповідно до якого саме компетентний орган держави експорту здійснює перевірку автентичності сертифікатів EUR.1 та підтверджує або спростовує їх дійсність.
Відтак суд у межах розгляду цієї адміністративної справи не наділений повноваженнями перевіряти правильність висновків компетентного органу Словацької Республіки щодо результатів проведеної ним перевірки сертифікатів EUR.1 або надавати власну оцінку їх автентичності. Предметом судового контролю є виключно перевірка того, чи мав відповідач законні підстави врахувати офіційну інформацію, отриману від компетентного органу іноземної держави, та прийняти за результатами документальної невиїзної перевірки спірні податкові повідомлення-рішення.
У розглядуваному випадку у Волинської митниці були правові підстави для донарахування грошових зобов`язань (ввізного мита та ПДВ) ТОВ “ТАЙМ ПРОФ”, адже результати перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи за митними деклараціями, які були об`єктом перевірки на предмет обґрунтованості та законності отримання пільг і звільнення від оподаткування, показали, що преференційне походження товару не підтверджене у встановленому порядку.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.06.2024 у справі №380/2397/22, відповідно до якого у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема щодо країни походження товарів, які відрізняються від відомостей, заявлених під час їх митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника на підставі таких відомостей незалежно від завершення митного оформлення товарів та їх випуску у вільний обіг.
Оскільки у даному випадку Волинська митниця діяла на підставі офіційної відповіді Фінансової дирекції Словацької Республіки, отриманої у порядку адміністративного співробітництва, а законність отримання такої інформації, її належність та допустимість як доказу судом не спростована, підстав вважати, що відповідач діяв поза межами наданих йому законом повноважень, суд не вбачає.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 15.10.2025 №UA2050002025348 та №UA2050002025349, тоді як позивач не навів належних і допустимих доказів, які б спростовували встановлені під час документальної невиїзної перевірки обставини або свідчили про протиправність дій відповідача.
За таких обставин суд доходить висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, Митним кодексом України та Податковим кодексом України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Враховуючи наведене, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
З огляду на відмову у задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю “ТАЙМ ПРОФ” (43020, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Рівненська, будинок 76А; ідентифікаційний код юридичної особи 44359656).
Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 43958385).

Суддя Н. В. Стецик