308/2219/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2026           м. Ужгород
Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., у присутності захисника особи відносно якого складеного протокол про адміністративне правопорушення – ОСОБА_1 – адвоката Конопіхін А.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла із ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно громадянина України  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 185-10 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В:
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №001033Е від 05 лютого 2026 року вбачається, що гр.  ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення 05.02.2026 о 00:05, прикордонним нарядом «ГрР» на напрямку 260 прикордонного знаку 2500 м. до державного кордону на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ( АДРЕСА_2 ) затримано громадянина України ОСОБА_1 під час спроби незаконного перетинання державного кордону здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обоє`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: неодноразово повторену законну вимогу прикордонного наряду «Група реагування» зупинитися та припинити рух в напрямку державного кордону України, проігнорував та не виконав, вдався до втечі від прикордонного наряду «Група реагування» в складі групи осіб спільно. Своїми діями порушив вимоги ч. 2 ст. 23 та ст. 34 ЗУ «Про Державну прикордонну службу відповідальність України», тобто вчинив правопорушення, за яке передбачена ст. 185-10 ч. 2 КУпАП. 
Від захисника особи відносно якого складеного протокол про адміністративне правопорушення – ОСОБА_1 – адвоката Конопіхін А.В., надійшло клопотання про закриття провадження у справі.
Адвокат зазначає, що наведення в описовій частині протоколу відомостей про виявлення та затримання ОСОБА_1 за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Словаччину поза межами пунктів пропуску, неодноразово повторену законну вимогу прикордонного наряду «Група реагування» зупинитися та припинити рух в напрямку державного кордону України, проігнорував та не виконав, вдався до втечі від прикордонного наряду в складі групи осіб спільно є недостатнім та неконкретним формулюванням обвинуваченням. В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено з ким саме ОСОБА_1 вчинив злісну непокору, до матеріалів справи не долучено жодних доказів на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. У протоколі не вказано місце вчинення правопорушення, а зазначено лише - село Невицьке, що не дає змоги чітко встановити конкретне місце правопорушення. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито та не доведено доказами кваліфікуючу ознаку даного правопорушення - групою осіб. Село Невицьке Ужгородського району не включаюється до прикордонної смуги.
У клопотанні вказано на те, що працівники Державної прикордонної служби України не мали права затримувати особу в межах населеного пункту, а тому, вимоги щодо зупинки та слідування з прикордонним нарядом є незаконними. 
Крім того, на думку захисника, є всі підстави вважати, що документи складено по справі про притягнення ОСОБА_1 складено під примусом, вказане підтверджується фото з видимими тілесними ушкодженнями. До правоохоронних органів ОСОБА_1 не звертався, так як, побоюється за своє життя.
З огляду на вищевикладене керуючись положеннями ст. 268, 271 КУпАП, на підставі ст.ст.245,251,252,280,284,247 КУпАП, адвокат просить: закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 185-10 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
22.04.2026 адвокатом подано до суду додаткові пояснення ОСОБА_2 (пояснювальну записку), де останній зазначає, що 4 лютого 2026 року приблизно о 21:30 він знаходився біля ОСОБА_3 на околиці Ужгорода, де побачив чоловіка, який з кимось розмовляв по рації. Через хвилину він підійшов до ОСОБА_2 , сказав щоб той сів на місці і не рухався, як він і зробив. В цей час в лісі навпроти завелось авто і почало рух в бік цього чоловіка. В цей момент поз`їжджалися інші авто щоб перекрити шлях авто, яке виїхало з лісу. Коли це авто наближалося до чоловіка з рацією він здійснив постріл у повітря. Потім до ОСОБА_2 , підійшли люди і затримали його. Опору він не чинив і втекти не намагався. Після допиту був доставлений до прикордонного пункту, де його побили і під тиском змусили написати пояснювальну записку, щоб він вказав що побився сам по дорозі. 
У судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_4 – особа яка складала протокол про адміністративне правопорушення, який оформляв матеріали адміністративної справи. Свідок повідомив, що 04.02.2026 спрацювала фотопастка, нею було зафіксовано рух двох осіб близько 22: 53 хв. Було викликано групу реагування. Відбувалось це біля контрольного поста.
Свідок повідомив, що вказані особи знаходились на полі біля «Мерсі фарм», не виконали вимоги про зупинку та почали тікати. Прикордонниками було застосовано зброю, стріляв ОСОБА_5 – попереджувальні постріли. Про використання зброї повідомлено командира рапортом, рапорт було складено пізніше, а тому не приєднано до матеріалів адміністративної справи.
Зазначив що він не був при затриманні присутнім, складав тільки сам протокол. Йому не відомо про нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень. 
У судовому засіданні від 17.04.2026 в якості свідка було допитано ОСОБА_5 (співробітника оперативного підрозділу прикордонної служби) який повідомив, що у вказаний у протоколі дату та час, вони прибули на місце оскільки було спрацювання, на місце прибула група реагування.
Було виявлено двох осіб, які рухалися, одним із них, як потім виявилося був ОСОБА_2 Працівники прикордонної служби сказали «стій!». Однак вказані особи тікали, з іншого напрямку група поїхала, оскільки особи почали розходитися в різні сторони, після того як було сказано «стій».
Відстань між вказаними особами та прикордонниками була близько 30 м. Прикордонниками було застосовано ПМ попереджувальні вистріли В подальшому осіб було затримано спочатку одного, а потім і іншого. 
При цьому свідок повідомив, що було встановлено організатора, що допомагав вказаним особам незаконно перетнути ДКУ, координував їх дії. Організатору повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Зі слів свідка, ОСОБА_2 казав після затримання про те, що передав гроші. 
Свідок вказав, що також було затримано і ОСОБА_6 , іншу особу. Свідок зазначив, що при затриманнях брав участь. 
Стосовно здійснення пострілу, попереджувального, службове розслідування, як показав свідок не проводилося, проте було подано відповідний рапорт командиру. Чому не долучено до матеріалів справи пояснити не зміг.
У судове засідання ОСОБА_2 , не з`явився, повідомлявся про дату та час розгляду справи належним чином. 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 – адвокат Конопіхін К.А., підтримав клопотання про закриття провадження у справі, та просив з урахуванням додаткових пояснень, на підставі п.1 ч.1 ст. 204-1 КУ ПАпАП, закрити провадження у справі. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення що у вину гр.  ОСОБА_1 ставить те, що він вчинив адміністративне правопорушення 05.02.2026 о 00:05, прикордонним нарядом «ГрР» на напрямку 260 прикордонного знаку 2500 м. до державного кордону на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ( АДРЕСА_2 ) затримано громадянина України ОСОБА_1 під час спроби незаконного перетинання державного кордону здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обоє`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: неодноразово повторену законну вимогу прикордонного наряду «Група реагування» зупинитися та припинити рух в напрямку державного кордону України, проігнорував та не виконав, вдався до втечі від прикордонного наряду «Група реагування» в складі групи осіб спільно. Своїми діями порушив вимоги ч. 2 ст. 23 та ст. 34 ЗУ «Про Державну прикордонну службу відповідальність України», тобто вчинив правопорушення, за яке передбачена ст. 185-10 ч. 2 КУпАП.
Згідно схеми затримання на ній відображено місце затримання.
Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах справи, він 29.01.2026 віддав 15 000 $ невідомій особі, а 30.01.2026 за ним приїхав автомобіль та відвіз до автозаправки, де він не пересів в інший автомобіль що привіз його в м. Сколе, а наступного дня 31.01.2026 він поїхав на станцію «Карпарти» звідки його привезли до м. Ужгород, де він проживав, а 03.02.2026 переїхав до с. Розівка. 04.02.2026 за ним приїхав автомобіль, водій якого скинув йому гугл карти по яких він мав іти.
При цьому згідно пояснень останнього він під час того як ішов перечепився за гілку, впав та поцарапав око, претензій до ДПСУ в нього немає. Фізичного чи психологічного тиску з боку ДПС не було.
Згідно рапорту заступника начальника віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (типВ) з морально-психологічного забезпечення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (типВ) старшого лейтенанта ОСОБА_8 , під час несення служби було виявлено громадян України ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , на напрямку 260 пз на відстані 2500 метрів до ДК, які мали намір незаконно перетнути ДК поза встановлених пунктів пропуску через ДК. Під час затримання вказаний громадянин відмовився виконати законні вимоги, а саме: зупинитись та припинити рух та вдався до втечі. 
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП, в частині що стосується: дати і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписано особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, та схеми місця затримання ОСОБА_1 , саме під час затримання: нарядом «ГрР» на напрямку 260 прикордонного знаку 2500 м. до державного кордону на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ( АДРЕСА_2 ).
При цьому встановлено, що зі змісту письмових пояснень, та додаткових пояснень ОСОБА_2 , а також допитаних у судовому засіданні свідків, останній перебував біля «Мерсі фарм», на полі.
Щодо тверджень захисника про те, що с. Невицьке Ужгородського району не включаюється до прикордонної смуги, а відтак працівники Державної прикордонної служби України не мали права затримувати особу в межах населеного пункту, а тому, вимоги щодо зупинки та слідування з прикордонним нарядом є незаконними, то слід зазначити, що: 
Відповідно до п. 1. Постанови КМУ від 27.07.1998 р. №1147 «Про прикордонний режим» установлено вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.
П. 2. передбачено: «Установити, що встановлення прикордонного режиму в межах територій міст і районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони, здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби, узгодженим з Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Службою безпеки та Державною митною службою.»
Так, село ГУТА, частково села КАМ`ЯНИЦЯ, НЕВИЦЬКЕ та ОНОКІВЦІ включені до 5 км. межі прикордонної смуги, отже, на підставі вищенаведеного, у зв`язку із чим, з 1 травня 2024 року для перетину прикордонних смуг передбачено необхідність наявності відповідного дозволу.
Поряд із цим щодо суті адміністративного правопорушення, то слід вказати на те, що у протокол про адміністративне правопорушення не вказано відомості про особу – працівника ДПСУ прикордонного наряду «Група реагування» чиї законні вимоги відмовився виконувати ОСОБА_1 , окрім того не вказано і відомості інших осіб (особи) що входили до групи осіб до складу якої входив останній. 
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 9 КУпАП: адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 185-10 КУпАП, злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
Частина 2 вказаної норми передбачає адміністративну відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.
Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону, а також у сфері громадського порядку.
Об`єктивна сторона проявляється у відкритій відмові виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника ДПС України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України.
Об`єктивними ознаками складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування: а охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст. 20 Закону України «Про Державну, прикордонну службу України».
З аналізу наведеної норми слід зробити висновок, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника ДПС при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які виконують службові обов`язки.
Відповідно до ст. 34 Закону України " Про державний кордон України": державні органи, громадські об`єднання, посадові особи, а також громадяни зобов`язані додержувати режиму державного кордону України, виконувати вимоги прикордонного режиму та режиму в пунктах пропуску через державний кордон України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 за №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена відповідальність. Склад адміністративного правопорушення складає: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.
Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.
На доведення вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185-10 КУпАП, подано протокол про адміністративне правопорушення, протокол про адміністративне затримання, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучених речей і документів, рапорт заступника начальника віпс « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (типВ) з морально-психологічного забезпечення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (типВ) старшого лейтенанта ОСОБА_8 , копію паспорта особи, схему місця затримання
Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків правопорушення, не здійснено фото-відеофіксації правопорушення, до нього не додано будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , здійснив злісну непокору вимозі військовослужбовця, не вказано конкретно відомості про прикордонника (законну, неодноразову вимогу якого він відмовився виконати) прізвища ім`я, по батькові, його посаду тощо.
Крім цього суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять письмових доказів, що у вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення місці і часі військовослужбовець Державної прикордонної служби України який висловив законну вимогу, перебував при виконанні своїх службових обов`язків.
У матеріалах справи також відсутні докази, які б свідчили про вчинення  ОСОБА_1 саме злісної непокори законній вимозі військовослужбовця ДПСУ, зокрема, яка б виражалась в зухвалій формі, що свідчила б про явну зневагу до нього.
Факт здійснення попереджувального пострілу, за обставин вказаних свідками в судовому засіданні, не підтверджуються жодними даними та долученими доказами до матеріалів провадження. Крім цього в протоколі про адміністративне правопорушення вказаного не було зазначено. 
За таких обставин всі перераховані вище доводи у своїй сукупності, дають суду підстави прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_10 , у зазначені в протоколі час та місці, дійсно здійснив злісну непокору законній вимозі працівників Державної прикордонної служби України – прикордонного наряду «Групи реагування» під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у інкримінованому йому діянні. 
При цьому, слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується. 
З врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Приписи ст. 62 Конституції України передбачають, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд тлумачить на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі Кобець проти України доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом .
Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в цьому, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Враховуючи викладене, доходжу до переконання, що винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185-10 КУпАП, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а відтак, з точки зору достатності доказів, матеріали справи не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в його діянні складу адміністративного правопорушення, а тому провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 247 п.1, 283, 284, 285 КУпАП, суддя,
П О С Т А Н О В И В :
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП – закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду         О.В.Фазикош