Справа № 466/3620/25
Провадження № 3-зв/466/7/26
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м. Львів
Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Федорова О.Ф. розглянувши заяву судді Шевченківського районного суду м. Львова Едера П.Т. про самовідвід від розгляду справи про адміністративне правопорушення №466/3620/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
встановив:
До Шевченківського районного суду м. Львова 12.05.2026 року надійшли матеріали заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11.09.2025 року у справі №466/3620/25.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.05.2026 року визначено суддю Едера П.Т.
14.05.2026 року суддя Шевченківського районного суду м. Львова Едер П.Т. подав заяву про самовідвід.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2026 року визначено суддю Федорову О.Ф.
Заяву про самовідвід суддя Едер П.Т. обґрунтовує тим, що матеріали адміністративної справи стосуються, зокрема справи №466/3620/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у якій суддя Едер П.Т. був головуючим суддею.
Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова Едера П.Т. від 11.09.2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Постановою Львівського апеляційного суду від 30.10.2025 року постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 11.09.2025 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 12.01.2026 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 11.09.2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30.10.2025 року щодо нього.
10.02.2026 ОСОБА_1 звернувся в Шевченківський районний суд м. Львова із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11.09.2025 року, в якій просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 11.09.2025 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та закрити провадження відносно нього на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова Едера П.Т. від 13.02.2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11.09.2025 року повернуто заявнику, як таку, що не підлягає розгляду у порядку законодавства України про адміністративні правопорушення.
Постановою Львівського апеляційного суду від 09.04.2026 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 13.02.2026 року про повернення заяви про перегляд постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11.09.2025 року за нововиявленими обставинами.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.05.2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11.09.2025 року, передано судді Едеру П.Т.
Із поданої заяви, суддею Едером П.Т. встановлено, що у тексті заяви ОСОБА_1 заявляє відвід судді Едеру П.Т. від розгляду чергової заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11.09.2025 року через нібито упередженість судді Едера П.Т. та немотивованість постанови. А також встановлено, що ОСОБА_1 подав скаргу до Європейського суду з прав людини та звернувся до Вищої Ради Правосуддя із скаргою на дії судді Едера П.Т.
У зв`язку з тим, що загальними положеннями КУпАП не передбачено відвід або самовідвід судді, суд вважає, що необхідно застосувати аналогію права.
У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала відвід судді. Проте, діючі Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України мають відповідні статті про самовідвід, а тому, при розгляді даної заяви про самовідвід, необхідно застосувати аналогію права.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Приймаючи рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, суд зважає, на те, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
У Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини і громадянина (ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997 року) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).
Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді справи має забезпечуватися суб`єктивний критерій неупередженості (безсторонності) суду. У сторони мають бути відсутні будь-які побоювання у безсторонності суду. Кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі.
Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK).
Європейський суд з прав людини визнає, що підставою відводу судді може бути як реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, так і суб`єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.
Аналогічні висновки містяться в Рішенні ЄСПЛ від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України та Рішенні від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
Недотримання судом зазначених положень, означає впринципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень ЄСПЛ, та самі по собі є обов`язкові для врахування судами України.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошує, що такі правила виражають заінтересованість національного законодавця з приводу усунення всіх обгрунтованих сумнівів щодо неупередженості відповідного судді чи суду, та є спробою забезпечити неупередженість шляхом усунення причин таких проблем. Окрім забезпечення відсутності фактичної упередженості, вони спрямовані на усунення будь-якого прояву небезсторонності, і таким чином сприяють підвищенню довіри, яку суди мають вселяти громадськості у демократичному суспільстві. Таким чином, ЄСПЛ вказав, що будь-який суддя, стосовно якого є законні підстави для побоювань у відсутності неупередженості, повинен взяти самовідвід.
Відповідно до п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів, при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.
Вищезазначене кореспондується із пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року №2006/23, відповідно до яких суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Дослідивши заяву про самовідвід, матеріали справи, на думку суду, для недопущення будь-яких сумнівів в неупередженості та об`єктивності судді, враховуючи той факт, що суддя Едер П.Т. приймав рішення по суті, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, ОСОБА_1 висловлює недовіру судді Едеру П.Т. та звернувся зі скаргою до Вищої Ради Правосуддя, суддя Едер П.Т. підлягає відводу.
Тому заява про самовідвід є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 221, 245, 294 КУпАП, ст. 75 КПК України, -
постановив:
Заяву судді Шевченківського районного суду м. Львова Едера П.Т. про самовідвід від розгляду справи про адміністративне правопорушення №466/3620/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - задовольнити.
Відвести суддю Шевченківського районного суду м. Львова Едера П.Т. від розгляду справи про адміністративне правопорушення №466/3620/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Справу №466/3620/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передати до канцелярії Шевченківського районного суду м. Львова для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у визначеному порядку.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя	  	О.  Ф.  Федорова