Справа № 450/4028/25 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І. 
Провадження № 33/811/593/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю адвоката Гриневича М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
вищенаведеною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 (десять) років, з оплатним вилученням транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 605, 60 гривень судового збору.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_2 , 29.08.2025 року о 20 год. 40 хв., в м. Пустомити, вул. Шевченка, 89 керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER№, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку у Кабінеті освідчення водія КНП ЛОР м. Львів, вул. Кульпарківська, 95, висновок лікаря-нарколога № 001781 від 29.08.2025 року, правопорушення вчинено повторно протягом року, від керування транспортним засобом відсторонений. Такими своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову змінити, виключити адміністративне стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що вона є власником транспортного засобу, який за рішенням суду підлягає оплатному вилученню. При прийнятті постанови суд не перевірив хто є власником авто, тому безпідставно наклав стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, чим порушив її права як власника.
Адвокат Гриневич М.М. в суді апеляційної інстанції підтримав подану апеляційну скаргу, просив задоволити.
Заслухавши пояснення адвоката Гриневича М.М., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції в повному обсязі дотримався вимог вищезазначеного закону.
Так, зі змісту поданої апеляційної скарги вбачається, що доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, кваліфікація його дій та накладення штрафу у розмірі 51000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 10 (десять), не оспорюється, а тому апеляційний суд не вдається до оцінки висновків суду, викладених в цій частині.
Що стосується доводів апелянта про незаконність прийнятого суддею рішення в частині накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, то апеляційний суд зазначає наступне.
Так, оскарженою постановою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2025 року ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 10 (десять років) та оплатним вилученням транспортного засобу - автомобіля 
Частина ч. 3 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника.
Так, ст. 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 29 КУпАП оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в його примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власникові з відрахуванням витрат по реалізації вилученого предмета. Порядок застосування оплатного вилучення і види предметів, які підлягають вилученню, встановлюються цим Кодексом та іншими законами України.
Як вбачається з роз`яснень, що містяться у п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, адміністративне стягнення, у виді оплатного вилучення транспортного засобу, не можна накладати на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.
Як вбачається з наявних у матеріалах справи відомостей, транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 на день вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення (30.08.2025) належав саме йому. Натомість ОСОБА_1 стала власником вищезгаданого транспортного засобу 17.09.2025, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.44).
Відтак, з урахуванням наведеного вище, суддя підставно застосував стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки ОСОБА_2 вчинив відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, який належав йому на праві власності.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.
Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2025 року, відносно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 130 КУпАП залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду   Т.М. Урдюк