ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-з/803/332/26, 22-з/803/333/26 Справа № 213/659/24 	  	Суддя у 1-й інстанції -  Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Акуленка В.В., Остапенко В.О., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.3 ст.270 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, заяви відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Севостьянова Ірина Григорівна, про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача по цивільній справі за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Севостьянова Ірина Григорівна, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року у цивільній справі №213/659/24 за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту дійсним, 

ВСТАНОВИВ 
У березні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним. 
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту дійсним відмовлено. 
Скасовано забезпечення позову, застосоване ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2025 року, справа 213/659/24, якою заборонено приватному нотаріусу Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Андрух Ірині Валеріївні, вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 гривень.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2026 року заяву ОСОБА_3 від 21 квітня 2026 року про відмову від позову задоволено.
Прийнято відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року визнано нечинним. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним закрито.
27 квітня 2026 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Дніпровського апеляційного суду подані заяви про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, в яких заявник просить стягнути з позивача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 200 000,00 грн. в суді першої інстанції та у розмірі 50 000,00 грн. в Дніпровському апеляційному суді;
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн. в суді першої інстанції та у розмірі 20 000,00 грн. в Дніпровському апеляційному суді. 
Заяви обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_3 має нести відповідальність за зловживання своїми правами шляхом подачі безпідставного позову, а тому має відшкодувати ОСОБА_1 всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу понесені в судах першої та апеляційної інстанцій. Також позивач ОСОБА_3 має нести відповідальність за подачу безпідставного позову до неналежного відповідача, а тому має відшкодувати ОСОБА_2 всі понесені ним витрати на професійну правничу допомогу понесені в судах першої та апеляційної істанцій.
Заперечення на заяви про розподіл судових витрат не подано. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.3 ст.270 ЦПК України, оскільки суд вирішує лише питання про судові витрати. 
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та наявні у справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Севостьянова І.Г., за наступних підстав.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Конституцією України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. (ст. 59)
Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
В заявах про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвокат Севостьянова І.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилається на безпідставність дій позивачки ОСОБА_3 та зловживання нею своїми правами внаслідок подання безпідставного позову та пред`явлення позову до неналежного відповідача.
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно ч. 3, 5 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 200 000,00 грн. в суді першої інстанції до заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Севостьянова І.Г., до заяви було долучено акт виконаних робіт від 09.11.2025 року, копія договору про надання правничої допомоги від 03.05.2024 року, квитанції в кількості 11 шт. на загальну суму 200 000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді в сумі 50 000,00 грн. до заяви додано копію акту виконаних робіт від 19 грудня 2025 року та копія платіжної інструкції про сплату 50 000,00 грн. 
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн. в суді першої інстанції ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Севостьянова І.Г., було надано копію договору про надання правничої допомоги від 15 травня 2024 року, копію договору про надання правничої допомоги від 25 вересня 2025 року, копії платіжних інструкцій про сплату ОСОБА_2 послуг адвоката в сумі 40 000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді в сумі 20 000,00 грн. до заяви додано копію акту виконаних робіт від 19 грудня 2025 року та копія платіжної інструкції про сплату 20 000,00 грн. 
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).
Так, відповідно положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5 та 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Також системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 141, 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.
При компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 142 ГПК України має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення відповідачем витрат на оплату послуг з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше) (пункт 7.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21).
Верховний Суд у постанові від 16.02.2023 у справі № 917/243/22 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ситуація, за якої є неможливими оцінка та фактичне існування ознак недобросовісності, зловживання чи незаконності в діях позивача, що зумовили залишення позову без розгляду, не може нівелювати права відповідача на отримання компенсації понесених ним судових витрат, необхідність чого була породжена реалізацією своїх прав на судовий захист у рамках ініційованого позивачем судового спору. 
Заявляючи про відмову від позову, позивачка мала усвідомлювати ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням нею таких процесуальних дій, в тому числі передбачених частиною п`ятою статті 142 ЦПК України.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про підтвердженість витрат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та Дніпровському апеляційному суді належними та допустимими доказами.
Разом з тим, виходячи з положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення процесуальних дій, значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені заявниками витрати на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій є занадто завищеними.
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу, що у даному випадку з урахуванням складності справи, дії представника заявників під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції, становлять собою дії, які не потребують об`єктивної та нагальної необхідності для адвоката вивчати великий обсяг додаткових джерел права та інші обставини, тому, підготовка та ведення даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Севостьянова І.Г., про компенсацію витрат, пов`язаних з справи в судах першої та апеляційної інстанцій.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських послуг, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням процесуальної поведінки учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про доцільність зменшення розміру заявлених витрат та стягнення з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції 2 000,00 грн., в суді апеляційної інстанції – 1 500,00 грн., загалом 3 500,00 грн., стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 1 500,00 грн., в суді апеляційної інстанції – 1 000,00 грн. , загалом 2 500,00 грн. 
Керуючись ст. 270, 141, 142 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Севостьянова Ірина Григорівна, про розподіл судових витрат задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій 3 500,00 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій 2 500,00 гривень. 
В іншій частині вимог відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13 травня 2026 року.

Головуючий:
Судді: