КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 750/10794/25 Головуючий у І інстанції Коваленко І.І.
Провадження №22-ц/824/7395/2026 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

13 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Борисової О.В., Голуб С.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» - адвоката Ушакевич Марини Петрівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 26 червня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір №8026984 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідач отримаву кредит грошові кошти у розмірі 29900,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені цим договором. 
Позивач зазначив, щоусі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору, останній виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором.
У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, допустив простроченнящомісячних платежів, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 83261,77 грн, яка складається з: 29 896,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 53 365,27 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму боргу та покласти на нього судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат, пов`язаних із розглядом справи в розмірі 105,00 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням, представник ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» - адвокат Ушакевич М.П. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Здійснити розподіл судових витрат.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми законодавства, а також використав неповну та односторонню оцінку наданих ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» доказів, не врахувавши їх належного змісту, юридичної значущості та взаємозв`язку між ними.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд дійшов помилкового висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки кредитний договір був укладений після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому положення пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень у даному випадку не підлягають застосуванню. Попри це, суд першої інстанції фактично втрутився у сферу договірної свободи, самостійно змінивши узгоджений сторонами порядок відповідальності, що виходить за межі його дискреційних повноважень та суперечить усталеним правовим позиціям Верховного Суду.
На дату укладення спірного кредитного договору (26.06.2024) перехідна норма, яка встановлювала максимальний розмір денної процентної ставки на рівні 1,5 % на день, у зв`язку з чим умови договору повністю відповідали на той час законодавству.Суд першої інстанції, ототожнивши денну процентну ставку з договірною, фактично поширивши обмеження у 1 % на день на правовідносини, що виникли з договору, укладеного в період дії обмеження 1,5 %, неправильно застосував положення ч. 5 ст. 8 та п. 17 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» України «Про споживче кредитування», що призвело до безпідставної відмови у стягненні процентів з позичальника.
Зокрема суд першої інстанції не врахував, що відповідач здійснював погашення заборгованості нерегулярно та у довільних розмірах, без дотримання графіка платежів, що не забезпечувало належного виконання грошового зобов`язання. Такі часткові та несистематичні платежі не припиняли нарахування процентів, а лише частково покривали вже нараховану заборгованість. Унаслідок цього загальний розмір боргу продовжував зростати відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до загальних засад зобов`язального права та умов кредитного договору, у разі недостатності сплаченої суми для повного погашення зобов`язання, така сума зараховується насамперед у рахунок погашення процентів, а вже потім - основної суми боргу. Внесені відповідачем кошти не могли вплинути на припинення чи зменшення нарахування процентів, оскільки не покривали заборгованість у повному обсязі.
Позивач просить покласти на відповідача судові витрати, понесені у суді першої інстанції та суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; якрозподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 8026984 у формі електронного документа, підписаного електронним підписом у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідач, на веб-сайті ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://creditplus.uaчерез особистий кабінет надав всі необхідні дані для встановлення особи та оформлення договору, зокрема: інформація щодо свого імені, номеру телефону, адреси доставки Об`єкта оренди, реквізитів документа, що посвідчує особу, електронної адреси.
У подальшому, позичальник ОСОБА_1 на мобільний телефонний номер НОМЕР_1 отримав одноразовий ідентифікатор відображений у договорі розділ 10 «Реквізити та підписи сторін», за допомогою якого відбулось укладення електронного договору.
Відповідно до п.1.2 Договору, Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.4. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.3. Договору у кредит, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно умов п.1.2.-1.4. Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 29900,00 грн. Кредит надається загальним строком на 360 днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів, з 26 червня 2024 року (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Повернення кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися Позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів, наведеному у додатку №1 до Договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом (за умови дотримання Графіку платежів): 21 червня 2025 року(дата остаточного погашення заборгованості).
За користування кредитними коштами нараховуються проценти, відповідно до п. 1.5.1. стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1,4 цього Договору. Згідно п.1.5.2. Знижена процентна ставка 1,425 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 26 липня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 9 089,90%.
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 191 360,00 грн.
Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_2 (п.2.1. Договору кредиту).
Відповідно до п.4.4. позичальник зобов`язується у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором.
Зокрема сторони домовились, шо повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного в пп.5.3. Договору. Часткове дострокове повернення кредиту за цим Договором повинно здійснюватися у відповідну дату платежу, що вказана в Графіку платежів для сплати процентів. У разі, якщо часткове дострокове повернення кредиту відбулося не в дату платежу, Графік платежів коригується шляхом зміни всіх наступних дат платежів, які починають обраховуватися з дати дострокового часткового повернення кредиту, з урахуванням встановленої Договором періодичності сплати процентів та незмінності кінцевої дати повернення кредиту. При цьому, сторони розуміють та погоджуються, що при вказаному коригуванні останній період сплати може не відповідати встановленій Договором періодичності сплати процентів (може бути меншим) (п.п.5.1-5.2. Договору).
Судом встановлено, що позикодавець на виконання умов Договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 29 900,00 грншляхом перерахування на платіжну картку№ НОМЕР_3 , номер якої було надано позичальником та міститься в реквізитах договору кредиту, що підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» про успішну транзакцію (ID 47839230) Вих. № 20250514-108 від 14.05.2025 09:32:15.
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів, отриманих у кредит від позивача, та процентів за користування ними належним чином та у повному розмірі не виконав.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 83 261,77 грн, з яких: 29 896,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 53 365,27 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що за розрахунком суду, станом на момент прийняття рішення заборгованість відповідача за кредитним договором відсутня, зобов`язання виконане в повному обсязі.
Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Ч.2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика, кредит, банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII) , який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 Закону № 675-VIII (в редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - п. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Ст. 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII.
Відповідно до п.10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113, перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_4 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
Отже, з боку позивача відсутні порушення та, з урахуванням вимогзакону, здійснено захист інформації щодо клієнта від третіх осіб.
Судом встановлено, що між сторонами було укладено 26 червня 2024 року Договір № 8026984 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію», та отримання ним у кредит грошових коштів у розмірі 29 900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності.
Відповідач, на веб-сайті ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://creditplus.uaчерез особистий кабінет надав всі необхідні дані для встановлення особи та оформлення договору, зокрема: інформація щодо свого імені, номеру телефону, адреси доставки Об`єкта оренди, реквізитів документа, що посвідчує особу, електронної адреси.
Укладення цього Договору здійснювалося сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний застосунок «CreditPlus» (за вибором Споживача). Ідентифікація Споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет/Мобільний застосунок «CreditPlus», в порядку передбаченому Договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний Споживачем при вході(в т.ч через месенджери), та/або шляхом перевірки правильності введення відповідно Пароля входу до Особистого кабінету/Мобільного застосунку "CreditPlus". При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб- сайту/ Мобільного застосунку «CreditPlus» (пункт 1.1. Договору).
Сторонами узгоджені всі умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідач на мобільний телефонний номер НОМЕР_1 отримав одноразовий ідентифікатор відображений у договорі розділ 10 «Реквізити та підписи сторін», за допомогою якого відбулось укладення електронного договору.
За умовами договору позичальник зобов`язувався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором № 8026984 про надання споживчого кредиту від 26.06.2024.
З вказаними умовами договору відповідач погодився та виконував їх частково, що підтверджується наданим кредитором розрахунком заборгованості.
Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином у повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ст. 526, ч.1 ст. 530, ст. 610 та ч.1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Отже, з наведеного вище слідує, що без реєстрації позичальника на сайті товариства та заповнення форми, отримання смс-повідомлення, а також без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» не був би укладений. Підписавши 26 червня 2024рорку договір №8026984 про надання споживчого кредиту електронним підписом, відповідач  добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ст. 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідач не спростував належними та допустимими доказами обставини укладання договору та отримання ним кредитних коштів, тому зважаючи на положення ст. 46 Закону України «Про платіжні послуги», надані позивачем докази належними та достатніми для підтвердження отримання (переказу) грошових коштів у сумі 29 900,00 грн на банківський рахунок відповідача.
Відповідно до умов Кредитного договору, у разі недостатності сплаченої суми для повного погашення зобов`язання, така сума зараховується насамперед у рахунок погашення процентів, а вже потім - основної суми боргу. 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позичальником було внесено платежі на загальну суму 74 675,48 грн, з яких кредитором зараховано у погашення тіла кредиту 3,50 грн, процентів за користування кредитом 66599,06 грн, штрафу 8073,00 грн.
Внесені відповідачем кошти не могли вплинути на припинення чи зменшення нарахування процентів, оскільки внесені ним кошти непокривали заборгованість у повному обсязі.
Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за тілом кредиту складає 29 896,50 грн (29 900,00 - 3,50).
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасного повернення коштів, проте здійснив ряд платежів на погашення заборгованості. 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума боргу за тілом кредиту складає 29 896,50 грн, що підлгяає стягненню з відповідача на користь позивача.
Колегія суддів, перевіряючи розрахунок заборгованості в частині складової боргу за нарахованими процентами за користування кредитом, не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».
Цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.
Ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року, а договір про споживчий кредит № 103432092 був укладений 23 січня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, то нарахування процентної ставки має відбуватися у відповідності до чинного законодавства, виходячи зі встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 %.
За даних обставин суд першої інстанції виходячи з максимальної ставки 1% на день та з урахуванням здійснених платежів вважав, що заборгованість відповідача за кредитним договором відсутня, зобов`язання виконане в повному обсязі.
Разом із тим, висновки суду першої інстанції, що договір про споживчий кредит був укладений після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії, передбачений п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний договір, ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень ч. 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Зокрема, суд першої інстанції хибно вважав, що поширення перехідного періоду на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом, означає поширення дії перехідного періоду лише на договори, укладені до набрання чинності цим Законом, і що перехідний період не застосовується до договорів, укладених після набрання цим Законом чинності, що є помилковим.
В результаті суд першої інстанції здійснив хибний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, виходячи з максимальної денної процентної ставки за весь період заборгованості у розмірі 1 %, без урахування перехідних періодів, за який підлягала нарахуванню процентна ставка у розмірі, не більшому 2,5 % та 1,5 %.
Таким чином, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Водночас, апеляційний суд також не погоджується в повній мірі з доводами позивача у апеляційній скарзі, що денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки, з огляду на те, що такі аргументи наведені з посиланням на роз`яснення, викладені в листі НБУ від 19 лютого 2024 року щодо виконання окремих вимог Закону № 3498-IX, однак даний лист не є законодавчим актом, а містить лише рекомендаційний характер.
Зурахуваннямзміндо ЗаконуУкраїни «Проспоживчекредитування», якінабраличинностіз 24 грудня 2023 року, відсоткипісля пільгового періоду, тобто з27 липня 2024року по 19 серпня 2024 рокуповиннібулинараховуватисяврозміріденноїпроцентноїставкинебільше 1,5 %, з 20 серпня 2024 року - небільше 1 %.
Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом, які нараховувались кредитором, нараховані за процентною ставкою 1,425 % у пільговий період з 26 червня2024 року по 26 липня2024 року, а з 27 липня2024 року по 22 березня2025 року за процентною ставкою 1,5 % у поточний період, незважаючи на те, що з 20 серпня 2024 року вже діяло законодавчо встановлене обмеження - 1 % в день.
Відтак, нараховані ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» проценти за користування кредитом підлягали відповідному зменшенню за період з 20 серпня 2024 року по 22 березня 2025 року, і загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом у період з 27.06.2024 по 22.03.2025 мав становити 87 266,98 грн.
Заборгованість за відсотками мала бути нарахована таким чином: за процентною ставкою 1,425 % у період з 26 червня 2024 року по 26 липня2024 року 12 782,25 (29 900 х 1,425% х 30), за процентною ставкою 1,5 % у період з 27 липня2024 року по 19 серпня2024 року 10 764,00 грн (29 900 х 1,5% х 24грн.), за процентною ставкою 1 % у період з 20 серпня 2024 року по 23 вересня 2024року 10 166,00 грн (29 896,50 х1% х 34), за процентною ставкою 1 % у період з 24 вересня2024 рокупо 22 березня 2025 року 53 514, 73 грн(29 896,50 х 1% х 179), що разом складає 87 299,98 грн.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем було сплачено проценти за користування кредитом у загальному розмірі 66 599,06 грн.
Таким чином залишок несплаченої суми боргу за процентами за користування кредитними коштами складає 20 667,92 грн.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», апеляційний суд виходить із того, що умови кредитного договору відповідачем належним чином та у строк не виконані, відповідач отримав кредит у сумі 29 900,00 грн., які ним повернуті у повному обсязі не були і проценти за користування кредитом не сплачені у визначеному законом та умовами договору розімірі.
Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 50564,42 грн, з яких 29 896,50 грн - основна сума заборгованості, 20 667,92 грн - сума заборгованості за відсотками.
В іншій частині позов задоволенню не підлягає із наведених вище підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно дост. 376 ЦПК Україниє підставою для скасування судового рішення.
Так, відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З урахуванням зазначеного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 17 грудня 2025 року необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА».
Згідно з ч. 13 ст. 141 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. При подачі апеляційної скарги судовий збір сплачено позивачем у розмірі 3633,60 грн, що підтверджується платіжими інструкціями.
Оскільки судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» частково (60,72%), судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 470,88 грн та апеляційної скарги у розмірі 2 206,32 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Окрім цього з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», пов`язані із розглядом справи у розмірі 105, 00 грн, що складається із підготовки та направлення досудової вимоги відповідачу від 04 червня 2025 року.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» - адвоката Ушакевич Марини Петрівни задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 41078230, адреса: 03062, м.Київ, проспект Берестейський, 90- А) суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №8026984 від 26.06.2024 у загальному розмірі 50 564 (п`ятдесят тисяч п`ятсот шістдесят чотири) гривні 42 копійки, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 29 896,50 грн, заборгованість за процентами - 20 667,92 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 41078230, адреса: 03062, м.Київ, проспект Берестейський, 90- А) судовий збір у розмірі 3 677 (три тисячі шістсот сімдесят сім) гривень 20 копійок та судові витрати, пов`язані із розглядом справи у розмірі 105 (сто п`ять) гривень 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:
Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», код: ЄДРПОУ 41078230, адреса: 03062, м.Київ, проспект Берестейський, 90- А.
ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач  Д.О. Таргоній
Судді:  О.В. Борисова
С.А. Голуб