Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/1355/26
Номер провадження2/173/1479/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
02 липня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Островерхової А.В., за участю секретаря судового засідання Прокоф`євої Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою представника позивача, адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача, адвокат Ліфлянчик Станіслав Ігорович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
В обґрунтування позову зазначає, що 25 січня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 .
Від шлюбу у позивача та відповідача народилась спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наразі, шлюбні відносини між ними фактично припинились.
Сторони припинили вести спільне господарство, їх більше не пов`язує спільний побут. В останній час шлюбних відносин між сторонами постійно відбувалися сварки, конфлікти, засновані на взаємному нерозумінні один одного, вони втратили віру в подальше сумісне життя та втратили один до одного відчуття любові.
Сім`я фактично розпалася та її відновлення неможливе, оскільки позивач втратив віру та бажання в подальше примирення з відповідачем.
Вищенаведене стало причиною для розірвання шлюбу.
Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, позивач надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність представника, заявлені вимоги підтримує повністю.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи у відсутність її та її представника, на розірвання шлюбу згодна, але не згодна з викладеними позивачем обставинами в позовній заяві.
Також відповідач подала відзив на позовну заяву, просить задовольнити позовні вимоги, однак не згодна з підставами, на які посилається позивач, а саме: від дня реєстрації шлюбу з 25.01.2020 і до 01.05.2026, вони проживали разом з малолітньою дитиною за спільною адресою: АДРЕСА_1 , а не за місцем прописки, АДРЕСА_2 , як вказує в своєму позові позивач; з 01.05.2026 малолітня донька не проживає разом з батьком та не знаходиться на його утриманні, так як проживає разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 та знаходиться на сьогоднішній день на повному утриманні матері.
Представником позивача надано до суду додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що 19.05.2026 відповідачем було подано відзив на позовну заяву. Значна частина наведених у ньому доводів не стосується предмета спору, не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджена належними і допустимими доказами. Фактичне припинення спільного проживання сторін відбулося лише 19.05.2026. Малолітня дитина постійно проживає разом із позивачем, перебуває на його повному матеріальному утриманні, тоді як відповідач лише періодично забирає дитину до себе на один-два дні. Крім того, відповідач була працевлаштована лише 06.05.2026, тому на момент подання відзиву фактично не отримувала заробітної плати, що спростовує її твердження про самостійне матеріальне забезпечення дитини. З огляду на викладене, просить суд врахувати наведені пояснення та задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Наведене вище положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
В свою чергу, згідно ст.ст. 109, 110, 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.
Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Як встановлено судом, 25 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено актовий запис № 4.
Подружжя має спільну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюбних стосунків подружжя не підтримує, спільне господарство не веде. Також вбачається, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.
При цьому, суд зауважує на тому, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Таким чином, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.
Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо місця проживання сторін під час шлюбу, а також доводи стосовно місця проживання та матеріального утримання малолітньої дитини, оскільки зазначені обставини не є предметом розгляду у даній справі. Предметом спору є виключно питання розірвання шлюбу, тоді як питання визначення місця проживання дитини, її утримання чи участі батьків у вихованні вирішуються в окремому судовому провадженні за наявності відповідних позовних вимог.
Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Відповідач не ставиться питання про відновлення дошлюбного прізвища.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивач у заяві про розгляд справи за його відсутності та за відсутності представника просив не здійснювати розподіл судових витрат та не стягувати їх із відповідача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати слід залишити за ним.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, п.6 ч.1 ст. 264, 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача, адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 25.01.2020 Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 4 – розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище - « ОСОБА_4 ».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017.

Суддя А.В. Островерхова