Справа № 192/3430/25 
Провадження № 2/192/737/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

01 липня 2026 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі 

головуючого - судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання - Чернишкіної А. В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №173255 від 28 лютого 2025 року в розмірі 15 299 гривень 34 копійки. 
На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 лютого 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем було укладено кредитний договір № 173255, згідно якого було надано відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 9 334 гривні 00 копійки строком на 84 дні зі сплатою процентів в розмірі 390 % на рік та сплатою комісії в розмірі 25 % від загальної суми кредиту.
Позивач зазначає, що первісний кредитор - ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі 9 334 гривні 00 копійок, а 16 квітня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивачем було укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 173255 перейшло до позивача. 
Станом на день звернення з позовом до суду заборгованість за кредитним договором № 173255 не погашена, а загальна сума заборгованості становить 16 499 гривень 34 копійки, яка складається з 9 334 гривні 00 копійок заборгованості по тілу кредиту та 5 464 гривні 34 копійки – заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 501 гривні 00 копійок – заборгованості по комісії. 
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №173255 від 28 лютого 2025 року у розмірі 16 499 гривень 34 копійки, а також стягнути судові витрати у розмірі 2 422 гривні 40 копійок сплаченого судового збору та 7 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, згідно клопотання просив проводити розгляд справи без його участі. Не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.4 зворот, 26 зворот). 
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с.9, 48). Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Ухвалою від 01 липня 2026 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного провадження. 
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає у задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зм іст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» задекларовано термін «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором», де Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Комбінацію літер та цифр, що розташовуються в нижньому правому кутку договору являє собою електронний підпис одноразовим ідентифікатором. 
Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Судом встановлено, що 28 лютого 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем було укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту № 173255. 
Відповідно до умов укладеного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 9 334 гривні 00 копійок строком на 84 дні зі сплатою процентів в розмірі 390 % на рік та сплатою комісії в розмірі 25 % від загальної суми кредиту.
Суд вважає, що укладення Договору в електронній формі між сторонами підтверджується комбінацію літер та цифр, що розташовані на останній сторінці Договору та являють собою електронний підпис відповідача. Отже Договір був укладений в електронній формі, а кожен примірник електронного документа з накладеним на нього електронним підписом, є оригіналом такого документа.
Пунктом 2.2.1 кредитного договору № 173255 передбачено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 9334 гривні 00 копійок, яка надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 7000 гривень 50 копійок на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 2333 гривні 50 копійок шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
Згідно довідки про перерахування коштів та виписки АТ «Райффайзен Банк» від 25 червня 2026 року, на карту відповідача № НОМЕР_1 було перераховано 7000 гривень 50 копійок в якості кредитних коштів за умовами укладеного договору. 
Умовами укладеного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний своєчасно повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісію за видачу кредиту та неустойку в разі її нарахування. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Судом встановлено, що 16 квітня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та позивачем було укладено Договір факторингу № 16042025 відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило позивачу заборгованість та право вимоги основного зобов`язання, відсотків, комісії, неустойки, штрафу, пені та інших платежів, зокрема і за Кредитним договором № 5813307 від 17 лютого 2025 року, який був укладений з відповідачем.
Згідно п. 2.1. Договору факторингу Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до розділу 4 Договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог та Акту приймання-передачі Реєстру, по формі встановленій у відповідних Додатках. Всі суми, що наводяться в Реєстрі прав вимог, зазначаються в Національній валюті України – гривні, станом на дату підписання Сторонами такого Реєстру прав вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Зі змісту ст. 1078 ЦК України випливає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно наданого розрахунку у відповідача існує заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 15 299 гривень 34 копійки, яка складається з 9 334 гривні 00 копійок заборгованості по тілу кредит, 5 464 гривні 34 копійки – заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 501 гривні 00 копійок – заборгованості по комісії, від сплати яких відповідач ухиляється. 
Судом встановлено, що уклавши договір про споживчий кредит відповідач погодився, що Комісія за надання кредиту складає 2 333 гривні 50 копійок, яка нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Судом встановлено, що відповідач не погасив своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками відповідно до умов укладеного Кредитного договору, а право вимоги перейшло до позивача. Відповідач докази про погашення заборгованості суду не надав. 
Тому оскільки відповідачем не надано докази про погашення заборгованості, в тому числі і по комісії, тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 15 299 гривень 34 копійки є обґрунтованими. 
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, який він сплатив під час звернення з позовом до суду. 
Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу надано Договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 вересня 2025 року, Додаткова Угода № 25771368077 до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10 веоесня 2025 року та акт приймання-передачі наданих послуг на суму 7 000 гривень 00 копійок.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 гривень 00 копійок.
Відповідач заперечення щодо зменшення розміру таких витрат або про підстави для відмову в їх стягненні суду не надав, а відповідно до позиції ВС, яка викладена в постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22, згідно якої Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Суд погоджується з тим, що справа є малозначною, у зв`язку з чим розгляд справи відбувався в поряду спрощеного позовного провадження, однак лише цей факт не свідчить про те, що позивач не витратив кошти на оплату послуг адвоката, який здійснив підготовку до цієї справи. Суд вважає, що вказані в акті прийому-передачі наданих послуг суми на складання позовної заяви – 5 000 гривень, вивчення матеріалів справи – 1 000 гривень, на підготовку адвокатського запиту та клопотання до суду - по 500 гривень кожне, а всього 7 000 гривень 00 копійок є цілком співмірною сумою, яка підлягає стягненню з відповідача. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код в ЄДРЮОФОПГФ - 43541163) до ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості, – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код в ЄДРЮОФОПГФ - 43541163) заборгованість за Кредитним договором № 173255 від 28 лютого 2025 року за тілом кредиту в розмірі 9 334 (дев`ять тисяч триста тридцять чотири) гривні 00 копійок; заборгованість за процентами в розмірі 5 464 (п`ять тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 34 копійки, заборгованість по комісії в розмірі 501 (п`ятсот одна) гривня 00 копійок, а всього 15 299 (п`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) гривень 34 копійки. 

Стягнути з ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код в ЄДРЮОФОПГФ - 43541163) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код в ЄДРЮОФОПГФ - 43541163) витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 01 липня 2026 року.

Суддя Н. О. Щербина