ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/4037/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Костенко Г.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області , в якому просив: 
- визнати незаконним п.1.4. рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області N? 2244 від 08.09.2025 року в частині зняття гр. ОСОБА_1 складом сім?ї 3 особи (він, дружина та син) на підставі п.п.1 п.26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, у зв?язку з поліпшенням житлових умов, внаслідок чого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;
- зобов?язати виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області поновити гр. ОСОБА_1 складом сім?ї 3 особи (він дружина та син) поновити на квартирному обліку, як осіб, які були поставлені на квартирний облік на підставі п.п.1 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, датою зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 та його сім?ї вважати з 20 жовтня 1983 року. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він з 1983 року перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради, однак протягом тривалого часу питання поліпшення його житлових умов фактично не вирішується. Позивач вказує, що на підставі рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради №842 від 06.09.2025 йому надано житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , однак таке житло, на його думку, не відповідає вимогам законодавства щодо мінімального розміру житлової площі, оскільки його родина складається з трьох осіб: позивача, його дружини та сина. 
Позивач посилається на те, що запропоноване житлове приміщення є однокімнатним, має житлову площу 12,7 кв. м, тоді як відповідно до встановлених норм жила площа повинна надаватися у розмірі не менше 13,65 кв. м на одну особу. У зв`язку із цим позивач вважає, що надане йому житло не забезпечує належного поліпшення житлових умов його сім`ї та не відповідає кількісному складу членів сім`ї. 
Також позивач зазначає, що на момент подання позову він продовжує проживати у житловому приміщенні гуртожитку разом із дружиною та сином, при цьому його сім`я протягом багатьох років перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Позивач вказує, що неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування щодо вирішення житлового питання, однак фактично належне житло йому не надано. 
З огляду на викладене позивач вважає протиправним та таким, що порушує його житлові права, рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 08.09.2025 №2244 у частині виключення пункту 4 рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 05.10.1983 №6852 щодо надання його сім`ї житлового приміщення у гуртожитку з правом поліпшення житлових умов, у зв`язку з чим просить визнати відповідний пункт рішення протиправним та скасувати його.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
28.04.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у складі сім`ї з трьох осіб, однак у подальшому у власності членів його сім`ї перебувало нерухоме майно загальною житловою площею 54,93 кв.м, а саме кімнати АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3 . Відповідач вказував, що забезпеченість житловою площею на одного члена сім`ї перевищує встановлений у місті Кременчуці рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею - 7,8 кв.м на одну особу, у зв`язку із чим відпали підстави для перебування позивача на квартирному обліку. 
Також відповідач посилався на положення статей 34, 40 Житлового кодексу України, Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради №470 від 11.12.1984, а також на рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №2244 від 08.09.2025, яким позивача було знято з квартирного обліку у зв`язку з поліпшенням житлових умов, внаслідок чого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. 
У період з 28.05.2026 по 30.06.2026 суддя Костенко Г.В. перебувала у відпустці. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін та надавши зібраним доказам належну правову оцінку, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на квартирному обліку при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з 20.10.1983 року у складі сім`ї з трьох осіб - він, дружина ОСОБА_2 , 1960 року народження, та син ОСОБА_3 , 1987 року народження, з наданням жилого приміщення на загальних підставах. Вказані обставини підтверджуються обліковою справою та випискою із протоколу спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету автоколони №2252 від 02.10.1983 №75. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 03.08.1990 року. Згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.11.2025 за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 21.03.2012, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, кімнати №4 та №5 у секції 13 будинку АДРЕСА_5 , житловою площею 21,83 кв.м, належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частині кожному. 
Крім того, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.07.2025 за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 33,1 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом Веселовським А.Г. за №2022. 
Відповідно до листа Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 15.08.2025 №10311/01-27 за адресою: вул. Університетська, буд. 37, секція 13, кімнати 4, 5 зареєстровано дві особи, а за адресою: АДРЕСА_6 - чотири особи. 
28.08.2025 відбулося засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, оформлене протоколом №8, за результатами якого прийнято рішення про зняття ОСОБА_1 із квартирного обліку на підставі підпункту 1 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у зв`язку з поліпшенням житлових умов, внаслідок чого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. 
На підставі зазначеного протоколу виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 08.09.2025 прийнято рішення №2244 «Про зняття громадян з квартирного обліку», яким ОСОБА_1 у складі сім`ї з трьох осіб знято з квартирного обліку. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому зазначив, що рішення виконавчого комітету є протиправним, оскільки забезпеченість житловою площею його сім`ї не перевищує встановлені норми, а відповідачем не враховано фактичний склад сім`ї та обставини користування житлом. Також позивач посилався на те, що спірне рішення прийнято без належного дослідження всіх обставин та з порушенням вимог житлового законодавства. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить із такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказаний конституційний принцип є визначальним критерієм перевірки правомірності рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Статтею 47 Конституції України гарантовано право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин має можливість побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, а громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Правовідносини щодо перебування громадян на квартирному обліку врегульовані Житловим кодексом Української РСР та Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради №470 від 11.12.1984 (далі - Правила №470).
Так, відповідно до статті 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання жилого приміщення у порядку, визначеному законодавством.
Згідно зі статтею 34 Житлового кодексу Української РСР такими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижче встановленого рівня або які проживають в інших умовах, що не відповідають установленим вимогам.
Відповідно до статті 39 Житлового кодексу Української РСР громадяни беруться на квартирний облік виконавчими комітетами відповідних рад за участю громадських комісій з житлових питань. Аналогічні положення містяться і у Правилах №470.
За змістом статті 40 Житлового кодексу Української РСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, прямо передбачених законом. Частиною другою вказаної статті визначено підстави для зняття особи з квартирного обліку, зокрема у разі поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого житлового приміщення, а також у разі подання відомостей, що не відповідають дійсності та стали підставою для взяття на квартирний облік.
Аналогічні положення містяться у пункті 26 Правил №470, яким визначено підстави для зняття громадян з квартирного обліку.
Водночас пунктом 17 Правил №470 передбачено, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом відчуження придатного і достатнього для проживання жилого будинку чи квартири, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту такого погіршення житлових умов.
Таким чином, наведені норми підлягають застосуванню у системному взаємозв`язку та передбачають необхідність встановлення фактичної наявності у особи потреби у поліпшенні житлових умов як під час вирішення питання про взяття на квартирний облік, так і під час перевірки правомірності подальшого перебування особи на такому обліку.
Крім того, суд враховує, що відповідно до пункту 25 Правил №470 виконавчі комітети місцевих рад та відповідні органи зобов`язані щорічно проводити перереєстрацію громадян, які перебувають на квартирному обліку, перевіряти їх облікові дані та вносити необхідні зміни до облікових справ.
Суд також враховує правову позицію, викладену у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2025 у справі №420/14419/25, відповідно до якої при вирішенні питання щодо правомірності перебування особи на квартирному обліку підлягають дослідженню фактичні обставини забезпечення особи житлом, наявність чи відсутність підстав для подальшого перебування на квартирному обліку, а також обставини можливого штучного погіршення житлових умов.
Також суд бере до уваги правову позицію, викладену у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2024 у справі №420/3094/24, відповідно до якої рішення про зняття особи з квартирного обліку має прийматися після повного та всебічного з`ясування обставин справи, дослідження належних доказів та дотримання встановленої процедури прийняття такого рішення.
Отже, при вирішенні даного спору суд повинен перевірити, чи існували у відповідача передбачені законом підстави для зняття позивача з квартирного обліку, чи були належним чином встановлені обставини щодо забезпечення позивача житлом та його житлових умов, а також чи дотримано відповідачем встановленої законодавством процедури прийняття оскаржуваного рішення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що право особи на перебування на квартирному обліку не є абсолютним та безумовним, а безпосередньо пов`язується із наявністю в особи та членів її сім`ї актуальної потреби у поліпшенні житлових умов. Саме тому при вирішенні питання про правомірність зняття особи з квартирного обліку визначальним є не лише факт її попереднього перебування на такому обліку, а й встановлення того, чи збереглися станом на момент прийняття оскаржуваного рішення ті обставини, які свідчать про потребу в наданні іншого жилого приміщення.
Відповідно до статті 40 Житлового кодексу України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Частиною другою статті 40 Житлового кодексу України прямо передбачено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у разі поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Аналогічна підстава передбачена пунктом 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470.
Суд зазначає, що поліпшення житлових умов у розумінні наведених норм не обмежується лише безпосереднім отриманням особою житла від держави чи органу місцевого самоврядування. Таке поліпшення може мати місце і в разі набуття особою або членами її сім`ї права власності на житлові приміщення, якщо сукупна житлова площа таких приміщень забезпечує сім`ю понад рівень, визначений для визнання громадян такими, що потребують поліпшення житлових умов. 
Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку з 20.10.1983 у складі сім`ї з трьох осіб: він, дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 . Водночас матеріалами справи підтверджено, що у власності членів сім`ї позивача перебуває нерухоме майно загальною житловою площею 54,93 кв.м, а саме: кімнати АДРЕСА_2 житловою площею 21,83 кв.м, які належать на праві спільної часткової власності позивачу, його дружині та сину по 1/3 частині кожному, а також квартира АДРЕСА_3 житловою площею 33,1 кв.м, право власності на яку зареєстровано за сином позивача. 
Відповідно до листа Автозаводської районної адміністрації від 15.08.2025 №10311/01-27 за адресою: АДРЕСА_7 , 5 зареєстровано дві особи, а за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровано чотири особи. Отже, відповідач при вирішенні питання про зняття позивача з квартирного обліку врахував не абстрактні припущення, а конкретні відомості щодо наявного у сім`ї позивача житла, його житлової площі, складу сім`ї та зареєстрованих осіб.
Суд бере до уваги, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 19.03.2021 №351 «Про затвердження Положення про облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» встановлено рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею у м. Кременчуці - 7,8 кв.м на одну особу. Таким чином, сукупна житлова площа, що перебуває у власності сім`ї позивача, перевищує встановлений рівень забезпеченості на кожного члена сім`ї.
За таких обставин суд вважає обґрунтованим висновок відповідача про те, що у зв`язку з наявністю у сім`ї позивача житлових приміщень, площа яких перевищує встановлений рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею у м. Кременчуці, відпали підстави для подальшого перебування позивача на квартирному обліку як особи, що потребує поліпшення житлових умов.
Доводи позивача про те, що він тривалий час перебував на квартирному обліку, самі по собі не спростовують правомірності оскаржуваного рішення, оскільки тривалість перебування на обліку не виключає обов`язку органу місцевого самоврядування перевіряти актуальність облікових даних та наявність підстав для подальшого перебування особи у черзі. Навпаки, пункт 25 Правил №470 передбачає проведення перереєстрації громадян, які перебувають на квартирному обліку, перевірку їх облікових даних та внесення відповідних змін до облікових справ.
Суд відхиляє посилання позивача на те, що оскаржуваним рішенням порушено його право на житло, оскільки зняття з квартирного обліку за наявності передбаченої законом підстави не є позбавленням особи житла, а є наслідком встановлення факту відсутності підстав для подальшого перебування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
За приписами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення покладається на відповідача. У даній справі відповідачем надано докази на підтвердження наявності у сім`ї позивача житлових приміщень, їх площі, правових підстав набуття права власності та кількості зареєстрованих осіб, тоді як позивачем не спростовано факту забезпеченості його сім`ї житловою площею понад встановлений рівень.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №2244 від 08.09.2025 «Про зняття громадян з квартирного обліку» у частині зняття ОСОБА_1 у складі сім`ї з трьох осіб з квартирного обліку прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, з урахуванням фактичних обставин справи та положень статті 40 Житлового кодексу України і пункту 26 Правил №470.
Отже, підстави для визнання оскаржуваного рішення протиправним та його скасування відсутні, а похідна вимога про зобов`язання відповідача поновити позивача на квартирному обліку також не підлягає задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (площа Перемоги, буд. 2, м. Кременчук, Полтавська область, код ЄДРПОУ 04057287) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	Г.В. Костенко