ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/420/26	
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б.
Якімець Г.Г.,

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянув апеляційну скаргу Львівської міської ради, б/н від 23.04.2026,
на рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2026, суддя Коссак С.М., м. Львів, 
у справі № 914/420/26
за позовом Львівської міської ради
до відповідача приватного підприємства “Капіталпромбуд”, м. Львів
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог позивача 
11.02.2026 Львівська міська рада звернулась до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до ПП «Капіталпромбуд» про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 66 536,01 грн, з яких: 55 000,00 грн основна сума боргу, 9 210,50 грн інфляційні втрати, 2 325,51 грн три відсотки річних за період прострочення. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі зареєстрованого повідомлення про початок будівельних робіт № ЛВ 061193612497 від 27.12.2019 відповідачем проводились роботи по реконструкції з розширенням нежитлових будівель та споруд на вул. Конюшинній, 16 за рахунок добудови та будівництва будинку охорони. В Декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ЛВ101240605485 від 06.06.2024 кошторисна вартість будівництва зазначена 1 375 000,00 гривень. Однак, ПП «Капіталпромбуд» не зверталось до департаменту економічного розвитку із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва «Реконструкція з розширенням нежитлових будівель та споруд на вул. Конюшинній,16 за рахунок добудови та будівництво будинку охорони» та не подавали документи, що підтверджують вартість будівництва даного об`єкту, техніко-економічні показники об`єкта. Відтак, позивач здійснив розрахунок, відповідно до кошторисної вартості будівництва за затвердженою проектною вартістю будівництва: величина пайового внеску складає: 1 375 000 грн. х 0,04 = 55 000 грн та на дану суму нараховано відповідачу 9 210,50 грн. - інфляційних витрат за період з 07.06.2024 по 03.11.2025 та 2 325,51 грн - 3 % річних за період з 07.06.2024 по 03.11.2025.
Правові підстави позову ст. ст. 83, 1212 ЦК України. 
Відповідач у відзиві на позовну заяву ствердив про відсутність належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність у ПП «Капіталпромбуд» обов`язку зі сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту під час будівництва спірного об`єкта, а відтак про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів, у зв`язку з тим, що об`єкт згідно наведених доказів, належить до будівель промислових, що є підставою для не сплати пайових внесків.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що спірний об`єкт належить до промислових будівель, у зв`язку з чим відповідач звільняється від сплати пайової участі відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення позивача
24.04.2026 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Львівської міської ради від 23.04.2026 на рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 у справі №914/420/26, у якій скаржник просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги Львівської міської ради задоволити.
Скаржник в своє обґрунтування вказує, що суд першої інстанції, не дослідив фактичне використання об`єкта, його функціональне призначення, а також його роль у діяльності відповідача, дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про належність об`єкта до промислових будівель. Такий висновок зроблено виключно на підставі формальних ознак, без встановлення юридично значущих обставин, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи. Також, вказує на те, що суд першої інстанції також неправильно застосував норми матеріального права в частині тлумачення положень щодо звільнення від сплати пайової участі, оскільки не врахував, що відповідна норма має винятковий характер і підлягає вузькому, а не розширеному тлумаченню. Законодавець прямо визначив перелік випадків, коли пайова участь не сплачується і такий перелік є вичерпним. Відтак, будь-яке застосування цієї норми можливе виключно за умови беззаперечного встановлення того, що об`єкт будівництва повністю відповідає ознакам, передбаченим законом для звільнення від такого обов`язку. Відтак, скаржник вказує, що відповідач у даній справі не довів, що спірний об`єкт за своїм функціональним призначенням є саме промисловим у розумінні законодавства, а не іншим видом нежитлових будівель , які використовуються у господарській діяльності. Натомість суд безпідставно поклав в основу рішення лише формальні відомості з реєстру, не перевіривши їх змісту та відповідності фактичним обставинам. 
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу передбаченого ст. 263 ГПК України. 
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2026 справу №914/420/26 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Галушко Н.А., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 поновлено Львівській міській раді строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 у справі №914/420/26. Зупинено дію рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 у справі №914/420/26. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради б/н від 23.04.2026 на рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 у справі №914/420/26. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку із перебуванням у відпустці члена колегії Галушко Н.А. з 29.06.2026 по 24.07.2026 включно, враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, встановлені ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України, за розпорядженням керівника апарату №111 від 01.07.2026 проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційної скарги (вх. № 01-05/1241/26) у справі № 914/420/26.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2026 справу №914/420/26 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.
27.12.2019 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт №ЛВ 061193612497.
Згідно із Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта №ЛВ101240605485 від 06.06.2024 об`єкт прийнято в експлуатацію.
На підставі зареєстрованого повідомлення про початок будівельних робіт №ЛВ 061193612497 від 27.12.2019 відповідачем проводились роботи по реконструкції з розширенням нежитлових будівель та споруд на вул. Конюшинній, 16 за рахунок добудови та будівництва будинку охорони.
В Декларації про готовність до експлуатації об`єкта № ЛВ101240605485 від 06.06.2024 кошторисна вартість будівництва зазначена 1 375 000,00 грн.
Обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Матеріалами справи встановлено, що договір між ПП «Капіталпромбуд» та Львівською міською радою не укладався.
Відповідач проводив реконструкцію нежитлових будівель, які згідно вищевказаного повідомлення про початок будівельних робіт №ЛВ 061193612497 та декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ЛВ101240605485 відносять до об`єктів промисловості.
Згідно реєстру, такий містить відомості про земельну ділянку, на якій розташований об`єкт: кадастровий номер 4610136300:05:023:0010, площа - 0,4907 га, цільове призначення - 11.02 "Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення".
Земельна ділянка з кадастровим номером 4610136300:05:023:0010, на якій розташований спірний об`єкт, має цільове призначення 11.02, що передбачає розміщення та експлуатацію будівель і споруд промислових підприємств.
Згідно наданого позивачем витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відомості про об`єкт вказано: вид будівництва-реконструкція; назва об`єкту будівництва-реконструкція з розширенням нежитлових будівель та споруд на вул. Конюшинній, 16 за рахунок добудови та будівництво будинку охорони; код ДКБС-1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; НК 018:2023 «Класифікатор будівель і спору» - 1251 Промислові будівлі; класифікатор об`єктів містобудування-2003010100 будівлі промислові; клас наслідків СС1
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких основним видом діяльності ПП «Капіталпромбуд» є 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням та 42.99 Будівництво інших споруд, н.в.і.у., 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
Згідно тверджень відповідача, нежитлові будівлі використовуються Приватним підприємством «Капіталпромбуд» у свої господарській діяльності, оскільки компанія з 2009 року займається будівництвом, наданням в оренду вантажних автомобілів.
Департаментом економічного розвитку здійснено розрахунок, відповідно до кошторисної вартості будівництва за затвердженою проектною вартістю будівництва: величина пайового внеску складає: 1 375 000 грн х 0,04 = 55 000 грн., які просит стягнути з посиланням на ст. 1212 ЦК України. 
Крім цього, на підставі ст. ст. 612, 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу 9 210,50 - інфляційних витрат за період з 07.06.2024 по 03.11.2025 та 2 325,51 грн - 3 % річних за період з 07.06.2024 по 03.11.2025.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України). 
Рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 у цій справі оскаржується позивачем у повному обсязі. 
Апеляційний суд, розглянув апеляційну скаргу позивача, дійшов висновку про відмову в її задоволенні з таких підстав.
Предметом позовних вимог є стягнення із відповідача на користь позивача на підставі ст. 1212 ЦК України коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту у зв`язку зі здійсненням ним об`єкта будівництва розпочатого у 2019 році , який прийнято в експлуатацію у 2024 році. 
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом “Про регулювання містобудівної діяльності”.
Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Частиною 1 ст. 2 Закону “Про регулювання містобудівної діяльності” вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проєктної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону комплексна забудова території здійснюється з метою забезпечення реалізації громадських інтересів і спрямовується на попереднє проведення інженерної підготовки, спорудження зовнішніх інженерно-транспортних мереж, об`єктів соціальної сфери, житлових будинків, інших об`єктів будівництва, а також на благоустрій території. Комплексна забудова території може здійснюватися шляхом комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду одним або кількома інвесторами.
При цьому за змістом статті 23 Закону України “Про планування і забудову територій”, під будівництвом у цьому Законі мається на увазі розміщення та здійснення будівництва нових об`єктів, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт, впорядкування існуючих об`єктів містобудування, розширення та технічне переоснащення підприємств.
Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до ч.3 ст.40 цього ж Закону полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Частиною 4 ст.40 Закону “Про регулювання містобудівної діяльності”, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва:
1) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;
2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;
3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;
4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;
5) об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;
6) об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;
7) об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;
8) об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;
9) об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);
10) об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.
Отже, ч. 4 ст. 40 Закону “Про регулювання містобудівної діяльності” передбачала винятки, відповідно до яких замовники будівництва звільнялись від обов`язку сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Водночас у всіх інших випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту було обов`язком, а не правом забудовника, який виник на підставі положень закону. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим для забудовника у відповідності до вимог, зокрема, частин 2, 3 та 9 ст. 40 Закону “Про регулювання містобудівної діяльності”.
При цьому відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.
Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №643/21744/19 (на неврахування якої посилається прокурор), від 08.10.2019 у справі №911/594/18, від 22.08.2018 у справі №339/388/16-ц, від 22.09.2021 у справі №904/2258/20.
Разом з тим, 01.01.2020 набули чинності норми Закону “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні” від 20.09.2019 №132-IX, якими ст. 40 Закону “Про регулювання містобудівної діяльності” виключено.
За змістом цього Закону та прикінцевих та перехідних положень до нього вбачається, що законодавцем було чітко визначено підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме:
- договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог ст.40 Закону №3038-VI, залишались дійсними та підлягали до їх повного виконання і після виключення вказаної статті (абз.1 п.2 розд.ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №132-IX);
- якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, абз.2 п.2 розд.ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №132-IX визначено розмір та порядок пайової участі замовників будівництва (для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта).
Положеннями пп.2 абз.2 п.2 розд.ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №132-IX передбачалось, що пайова участь не сплачується у разі будівництва:
- об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;
- будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;
- будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;
- індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;
- об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;
- об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури;
- об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;
- об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;
- об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу);
- об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків;
- об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства;
- об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових;
- об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції).
Отже, системний аналіз наведених вище норм свідчить, що положення пп.2 абз.2 п.2 розд.ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні” фактично є тотожними нормі ч.4 ст. 40 Закону “Про регулювання містобудівної діяльності”, що втратила чинність на підставі вказаного закону.
За таких обставин, обов`язок щодо сплати пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту у певної категорії забудовників щодо чітко визначених об`єктів забудови був відсутній як до 01.01.2020 на підставі вимог ч.4 ст.40 Закону “Про регулювання містобудівної діяльності”, так і після 01.01.2020 на підставі положень пп.2 абз.2 п.2 розд.ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні”.
Як вбачається з обставин справи 27.12.2019 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт №ЛВ061193612497. 
На підставі зареєстрованого повідомлення відповідачем проводились роботи по реконструкції з розширенням нежитлових будівель та споруд на вул.. Конюшинній, 16 за рахунок добудови та будівництва будинку охорони. 
Земельна ділянка з кадастровим номером 4610136300:05:023:0010 на якій розташований спірний об`єкт, має цільове призначення 11.02, що передбачає розміщення та експлуатацію будівель і споруд промислових підприємств. 
З наявного в матеріалах справи витягу з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відомості про об`єкт вказано: вид будівництва-реконструкція; назва об`єкту будівництва-реконструкція з розширення нежитлових будівель та споруд на вул. Конюшинній, 16 за рахунок добудови та будівництво будинку охорони; код ДКБС-1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; НК 018:2023 «Класифікатор будівель і споруд» - 1251 Промислові будівлі; класифікатор об`єктів містобудування – 2003010100 будівлі промисловості; клас наслідків СС1. 
В подальшому, згідно із Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта №ЛВ101240605485 від 06.06.2024 об`єкт прийнято в експлуатацію.
Як вказано вже було вище, згідно з абзацом 2 п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено, що пайова участь не сплачується у разі будівництва: об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промисловості.
У Державному класифікаторі будівель і споруд ДК 018-2000 (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що 1251 - клас будівель промислових включає в себе - криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т.ін. за функціональним призначенням. Цей клас не включає: - резервуари, силоси та склади (1252), - будівлі сільськогосподарського призначення (1271), - комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи та т. ін.), які не мають характеристик будівель (230): 1251.1 - Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості. 1251.2 - Будівлі підприємств чорної металургії. 1251.3 - Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості. 1251.4 - Будівлі підприємств легкої промисловості. 1251.5 - Будівлі підприємств харчової промисловості. 1251.6 - Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості. 1251.7 - Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості. 1251.8 - Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості. 1251.9 - Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.
З витягу з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відомості про об`єкт вказано: вид будівництва-реконструкція; назва об`єкту будівництва-реконструкція з розширенням нежитлових будівель та споруд на вул. Конюшинній, 16 за рахунок добудови та будівництво будинку охорони; код ДКБС-1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; НК 018:2023 «Класифікатор будівель і спору» - 1251 Промислові будівлі; класифікатор об`єктів містобудування-2003010100 будівлі промислові; клас наслідків СС1.
Крім цього, з обставин справи встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №14 від 04.01.2019 затверджуючи містобудівні умови щрдо спірного об`єкту відповідача вказано, що згідно наданих містобудівних умов у п.1.3 вказано загальні дані, а саме: відповідність цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні цільове призначення земельної ділянки площею 0,4907 (кадастровий номер 4610136300:05:023:0010) 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; категорія земель землі промисловості, транспорту та зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено, відсутність належних і допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, які б свідчили про наявність у відповідача обов`язку сплати пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту під час будівництва спірного об`єкта оскільки, такий об`єкт, належить до будівель промислових (НК 018:2023 «Класифікатор будівель і спору» - 1251 Промислові будівлі; класифікатор об`єктів містобудування-2003010100 будівлі промислові; клас наслідків СС1), а земельна ділянка, на якій розташований об`єкт: кадастровий номер 4610136300:05:023:0010, площа - 0,4907 га, цільове призначення - 11.02 "Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення" передбачає розміщення та експлуатацію будівель і споруд промислових підприємств.
З огляду на наведене вище, за наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення судова колегія констатує, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів та висновків, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 у справі №914/420/26, а зводяться до переоцінки обставин, яким уже надано належну правову оцінку судом першої інстанції. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2025 у справі №914/420/26 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу Львівської міської ради від 23.04.2026 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Львівської області від 02.04.2026 – залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий (суддя-доповідач) С.М. Бойко

Судді Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець