ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року	справа № 380/22714/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желіка О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар-Буд Трейд» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості та карток відмови, -
в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар-Буд Трейд» (далі – ТОВ «Стар-Буд Трейд», позивач) до Львівської митниці (далі – відповідач), у якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/000146/2 від 05.05.2025 та № UA209000/2025/400105/2 від 27.08.2025;
- визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2025/000198 від 05.05.2025 та № UA209140/2025/000772 від 27.08.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі контракту № 20/02/EW/2019 від 20.02.2019, укладеного з компанією «POLI-ECO TWORZYWA SZTUCZNE» sp. z o.o. (Республіка Польща), імпортував товар – покриття пластмасові для підлоги (полівінілхлорид) на умовах поставки FCA Жари (Польща) (Інкотермс 2010). До митного оформлення позивач подав митні декларації № 25UA209190011132U0 від 05.05.2025 та № 25UA209140022047U5 від 27.08.2025, заявивши митну вартість товарів за основним методом – за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. На підтвердження заявленої митної вартості декларант подав до митного органу повний пакет документів, передбачений частиною другою статті 53 Митного кодексу України, зокрема: контракт із додатковими угодами та додатками, рахунки-фактури (інвойси), пакувальні листи, автотранспортні накладні, договори перевезення, заявки на транспортні послуги, рахунки на оплату транспортних послуг, довідки калькуляції транспортних витрат, копії експортних митних декларацій країни відправлення, прайс-листи виробника тощо. Позивач вважає, що відповідач безпідставно та необґрунтовано прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості з застосуванням резервного методу, оскільки: подані до митного оформлення документи не містили розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; усі складові митної вартості документально підтверджені; митний орган не довів наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявлених відомостей; вимоги про надання додаткових документів сформульовані формально, без зазначення конкретних обставин, що викликали сумніви, та містять загальний перелік документів, передбачений частинами третьою та четвертою статті 53 Митного кодексу України, без зв`язку з конкретними обставинами справи. Позивач також звертає увагу, що в рішенні № UA209000/2025/400105/2 від 27.08.2025 митний орган продублював відомості з попереднього рішення № UA209000/2025/000146/2 від 05.05.2025, зокрема зазначивши реквізити рахунку № 125 від 01.05.2025, який не подавався в межах митного оформлення за другою партією товару. Це, на думку позивача, свідчить про поверховий підхід відповідача до оцінки документів. Позивач наполягає на тому, що митним органом не дотримано принципу послідовності застосування методів визначення митної вартості (стаття 57 МК України), а в оскаржуваних рішеннях не наведено належного обґрунтування неможливості застосування методів 2а– 2г та обрання резервного методу. Митні декларації, на які посилається відповідач як на джерело інформації для коригування (№ 25UA209230012769U5 від 12.02.2025 і № 25UA206070011027U8 від 25.08.2025), стосуються інших товарів, інших виробників і торговельних марок, інших країн походження та умов поставки, у зв`язку з чим не можуть бути беззаперечною підставою для коригування. Тому звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою судді від 24.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 25.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що оскаржувані рішення прийняті в межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством, з огляду на встановлені під час контролю правильності визначення митної вартості розбіжності та відсутність належних документів, що підтверджують усі складові митної вартості, зокрема: за умовами поставки FCA до митної вартості включаються фактурна вартість, витрати на страхування та транспортні витрати до кордону України, однак відомості щодо завантаження товару у поданих документах відсутні; розмір транспортних витрат, наведений у рахунках-фактурах № 125 від 01.05.2025 та № 5168 від 22.08.2025, розподілений непропорційно відносно кілометражу маршруту (до кордону України та після його перетину), що суперечить вимогам Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65; рахунки-фактури транспортних витрат датовані раніше, ніж відбувся перетин кордону, у зв`язку з чим на момент їх виставлення вартість усіх транспортних послуг у повному обсязі ще не була відомою; щодо рішення № UA209000/2025/400105/2 – не подано прайс-листа виробника, передбаченого пунктом 2.2 контракту, та копії митної декларації країни відправлення. Відповідач вказує, що письмові вимоги про надання додаткових документів направлені декларанту правомірно на підставі статей 53, 54 Митного кодексу України, обов`язок доведення митної вартості покладено на декларанта, а митний орган має лише довести обґрунтованість сумнівів. Оскаржувані рішення оформлені у відповідності до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598.
Позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив, в якій підтримав позицію, викладену у позовній заяві.
Розглянувши позов і відзив на позовну заяву, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
20.02.2019 між ТОВ «Стар-Буд Трейд» (покупець) та компанією «POLI-ECO TWORZYWA SZTUCZNE» sp. z o.o. (Республіка Польща, продавець) укладено контракт № 20/02/EW/2019, за умовами якого продавець постачає, а покупець оплачує товари (профілі і фурнітура з пластмаси ПВХ, плінтуси з ПВХ, кромка ПВХ, підлогові панелі SPC тощо).
Згідно з пунктом 4.3 контракту, поставка товарів здійснюється на умовах FCA Жари (Польща) (Інкотермс 2010). Відповідно до пункту 5.2 контракту, продавець несе відповідальність за всі пошкодження товару, спричинені неналежним упакуванням і завантаженням.
На виконання цього контракту позивач здійснив імпорт двох партій товару: «покриття пластмасові для підлоги, самоклейні або несамоклейні, у рулонах або пластинах виготовлені із полімерів вінілхлориду» (товарна позиція згідно з УКТЗЕД 39181090) за рахунками-фактурами № 2561000274 від 30.04.2025 та № 2561000543 від 22.08.2025.
Для митного оформлення першої партії позивачем подано митну декларацію № 25UA209190011132U0 від 05.05.2025, заявлено митну вартість за основним методом (за ціною договору) у розмірі 137 312,28 грн (ціна товару – 128 466,28 грн, транспортні витрати до кордону України – 8 846,00 грн).
Для митного оформлення другої партії позивачем подано митну декларацію № 25UA209140022047U5 від 27.08.2025, заявлено митну вартість за основним методом у розмірі 278 366,77 грн (ціна товару – 256 123,77 грн, транспортні витрати до кордону України – 22 243,00 грн).
Разом із кожною з декларацій позивач подав документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, перелік яких докладно наведений у позовній заяві та матеріалах справи, зокрема: зовнішньоекономічний контракт із додатковими угодами та додатками, рахунки-фактури (інвойси), пакувальні листи, автотранспортні накладні CMR, договори транспортно-експедиційного обслуговування, заявки на транспортні послуги, рахунки на оплату транспортних послуг, довідки калькуляції транспортних витрат, копії експортних митних декларацій країни відправлення, прайс-листи виробника, заявки (замовлення) на поставку партії товару.
За результатами опрацювання поданих документів митний орган у кожному випадку направив декларанту електронні повідомлення – вимоги про надання додаткових документів від 05.05.2025 та від 27.08.2025 відповідно. У відповідь на ці вимоги декларант повторно подав документи, які уже подавалися до митного оформлення, а також додатково подав: рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі № 380/19027/22, прайс-листи виробника, заявки (замовлення) на поставку партій товару.
За результатами розгляду документів Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/000146/2 від 05.05.2025 і № UA209000/2025/400105/2 від 27.08.2025, якими митну вартість товарів визначено за резервним методом (стаття 64 МК України).
Джерелом інформації для коригування митної вартості за рішенням № UA209000/2025/000146/2 від 05.05.2025 слугувала митна декларація № 25UA209230012769U5 від 12.02.2025, за якою митна вартість товару зі схожими характеристиками визначена на рівні 2,3177 дол. США/кг.
Джерелом інформації для коригування митної вартості за рішенням № UA209000/2025/400105/2 від 27.08.2025 слугувала митна декларація № 25UA206070011027U8 від 25.08.2025, за якою митна вартість товару «Покриття для підлоги полівінілхлоридне в плитках: являють собою основу зі склохолста з спіненим полівінілхлорідним лицьовим шаром, з нанесеним на верхній шар кольоровим малюнком дизайну. Покриття для підлоги, побутового та полукомерційного призначення» становить 2,3120 дол. США/кг.
На підставі вказаних рішень про коригування митної вартості Львівською митницею оформлено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2025/000198 від 05.05.2025 та № UA209140/2025/000772 від 27.08.2025.
Позивач здійснив адміністративне оскарження рішення № UA209000/2025/000146/2 від 05.05.2025 в порядку глави 4 Митного кодексу України. Рішенням Державної митної служби України № 15/15-02-02/13/4880 від 18.08.2025 скаргу залишено без задоволення.
Не погодившись з такими рішеннями про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі – МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою (частина перша статті 52 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування зазначеного методу, визначених у частині першій статті 58 вказаного Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 вказаного Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари.
У частині шостій статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у таких документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною другою статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 вказаного Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно з пунктом 2.1 «Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої вказаної статті є перший метод – за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм зазначеного Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу не надійде продавцеві; покупець і продавець не пов`язані між собою особи.
Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Як встановив суд, уповноважена особа декларанта для здійснення митного оформлення подала до відповідача повний перелік документів, передбачений частиною другою статті 53 МК України, зокрема: контракт № 220525/1 від 05.06.2025; додаток № 1 (Специфікація) від 26.06.2025; проформу-інвойс № 20250724 від 24.07.2025; рахунок-фактуру (комерційний інвойс) № FV2504910 від 06.08.2025; банківську платіжну інструкцію № 5 від 30.07.2025; міжнародну автотранспортну накладну (CMR) № 457464 від 06.08.2025; сертифікат з перевезення товару EUR.1 № А 0491097Х від 07.08.2025; рахунок-фактуру про надання транспортних послуг № 160 від 11.08.2025; довідку про вартість перевезення від 08.08.2025; копію митної декларації країни відправлення № 25ES0017411AAUQGB1 від 07.08.2025.
Щодо наявності у відповідача правових підстав для надіслання вимог про надання додаткових документів суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Натомість відповідач, надіславши декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів, у якому фактично перерахував увесь перелік документів, передбачених частиною третьою статті 53 МК України, не вказав, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи можуть їх підтвердити, чим поставив позивача у невизначене становище.
Суд також зазначає, що відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 29.01.2019 у справі № 815/6827/17 та від 14.04.2021 у справі № 820/4849/16.
Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 у справі № 804/4365/16 сформував правовий висновок щодо протиправності вимог митних органів надавати всі документи, передбачені частиною третьою статті 53 МК України. Вимога надати всі документи за загальним переліком, безвідносно їхньої релевантності в кожному конкретному випадку, є безпідставною та такою, що направлена на позбавлення декларанта можливості надати документи, які б стосувалися дійсних зауважень митного органу.
Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Щодо доводів відповідача про відсутність відомостей про вартість завантаження товару за умовами поставки FCA суд керується таким.
За умовами FCA Інкотермс 2010 (Free Carrier – Франко-перевізник), якщо постачання здійснюється в приміщенні (на території) продавця, продавець несе обов`язок здійснити завантаження товару на транспортний засіб перевізника, наданого покупцем. Відповідно, всі витрати, пов`язані з таким завантаженням, включаються у ціну товару і покладаються на продавця.
Пунктом 5.2 контракту № 20/02/EW/2019 від 20.02.2019 прямо передбачено, що продавець несе відповідальність за всі пошкодження товару, спричинені неналежним упакуванням і завантаженням. Таким чином, обов`язок завантажити товар на транспортний засіб покупця у місці поставки – м. Жари (Польща) – покладений на продавця і реалізується ним за власний рахунок, який включається в ціну товару.
За таких умов витрати на навантаження товару у місці його передачі перевізнику не є складовою митної вартості, що підлягає окремому додаванню до ціни товару в розумінні пункту 6 частини десятої статті 58 МК України, оскільки такі витрати вже включені до ціни товару продавцем.
Доводи митного органу про «імовірність» того, що вартість навантаження не включена у вартість товару, є припущенням, не підтвердженим жодними доказами. Митний орган не послався на конкретні документи чи обставини, з яких би вбачалося, що покупець (позивач) самостійно поніс будь-які додаткові витрати на завантаження товару. За відсутності таких доказів припущення відповідача не може слугувати підставою для висновку про неповноту складових митної вартості.
За усталеною позицією Верховного Суду (постанови від 21.02.2018 у справі № 820/17417/14, від 13.09.2019 у справі № 815/6780/15, від 06.09.2019 у справі № 803/1212/14, від 13.07.2021 у справі № 200/6521/20-а), сумніви митного органу повинні ґрунтуватись на конкретних обставинах, які можуть бути перевірені, а не на абстрактних припущеннях. Відповідне порушення допущено митним органом і у цій справі.
Щодо доводів про непропорційний розподіл транспортних витрат.
Відповідно до підпункту 5 пункту 10 статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Згідно з наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларант подає транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, серед яких – калькуляція транспортних витрат, що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення.
На підтвердження транспортних витрат позивачем подано: за першою партією – заявку на транспортні послуги № 61 від 28.04.2025, довідку калькуляцію транспортних витрат від 01.05.2025, складену МПП «Соломія», рахунок-фактуру № 125 від 01.05.2025, договір транспортно-експедиційного обслуговування № 01 від 03.01.2025; за другою партією – заявку на транспортні послуги № 143 від 20.08.2025, довідку калькуляцію транспортних витрат від 22.08.2025, складену ППФ «ВМВ-Транс», рахунок на оплату № 5168 від 22.08.2025, договір транспортно-експедиційного обслуговування № 01 від 10.01.2025.
Згідно з довідкою калькуляції транспортних витрат від 01.05.2025, вартість перевезення вантажу маршрутом м. Жари (Польща) – державний кордон України (Шегині) становить 8846,00 грн (протяжність 690 км), з державного кордону до с. Липники – 1154,00 грн (протяжність 90 км). Поділимо: 8846 ч 690 = 12,82 грн/км; 1154 ч 90 = 12,82 грн/км. Тобто вартість перевезення за один кілометр як до кордону, так і по території України є тотожною.
Аналогічно, згідно з довідкою калькуляції транспортних витрат від 22.08.2025, вартість перевезення маршрутом м. Жари (Польща) – державний кордон України (Рава-Руська) становить 22243,00 грн (протяжність 742 км), що в перерахунку дорівнює 29,97 грн/км; по території України – 2757,00 грн (протяжність 92 км), що дорівнює 29,96 грн/км. Тобто розподіл транспортних витрат є практично пропорційним протяжності маршруту.
Розрахунок митного органу, наведений в оскаржуваних рішеннях (12,88 грн/км до кордону та 13,32 грн/км по території України у першій ситуації; 29,977 грн/км та 34,00 грн/км – у другій), ґрунтується на занижених значеннях кілометражу (687 км замість 690 км; 86,6 км замість 90 км; 80 км замість 92 км відповідно), які митний орган сам у рішенні позначив як «близько» та «приблизно». Жодних доказів того, звідки митний орган отримав ці кілометражі та чому вони відрізняються від документально підтверджених позивачем, відповідач не надав.
Щодо посилання митного органу на Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65, суд зазначає, що: по-перше, вказаний документ має рекомендаційний, а не нормативний характер, і може застосовуватися перевізниками для цілей планування і ведення бухгалтерського обліку, а не для встановлення цін у міжнародних перевезеннях; по-друге, Методичні рекомендації регулюють формування саме собівартості, тоді як вартість послуги перевезення (її ціна) формується перевізником на засадах свободи договору з урахуванням комерційних факторів, включаючи прибуток, націнку, інші витрати; по-третє, відносини щодо вартості перевезення автомобільним транспортом не є предметом державного цінового регулювання.
Таким чином, твердження митного органу про «непропорційний розподіл» транспортних витрат як про розбіжність, що має вплив на правильність визначення митної вартості, не знайшло свого підтвердження матеріалами справи.
Окремо суд звертає увагу, що в рішенні № UA209000/2025/400105/2 від 27.08.2025 митний орган, мотивуючи коригування за другою партією товару, прямо посилається на «рахунок № 125 від 01.05.2025», тобто на документ, що не стосувався цієї партії товару і не подавався до митного оформлення за нею (належний документ – рахунок на оплату № 5168 від 22.08.2025). Це свідчить про формальний підхід митного органу до розгляду документів, дублювання обґрунтування з попереднього рішення, що є порушенням обов`язку митного органу здійснювати контроль правильності визначення митної вартості з урахуванням конкретних обставин кожної митної операції (частини перша – четверта статті 54 МК України).
Щодо датування рахунків-фактур транспортних послуг раніше дати перетину кордону, суд зауважує таке.
Аргумент митного органу про те, що рахунки-фактури транспортних витрат № 125 від 01.05.2025 і № 5168 від 22.08.2025 датовані раніше дати фактичного перетину кордону (03.05.2025 та 25.08.2025 відповідно), у зв`язку з чим «вартість усіх транспортних послуг на момент виставлення рахунку не була ще відомою у повному обсязі», також не може бути визнаний обґрунтованим.
Розмір витрат на транспортування не є величиною, що залежить від точної дати перетину кордону. Вартість перевезення визначається наперед, виходячи з протяжності маршруту, обсягу і маси вантажу, умов перевезення та інших домовленостей сторін, які узгоджені сторонами договору перевезення/експедиції. У спірних правовідносинах розміри витрат на перевезення були наперед погоджені сторонами у відповідних заявках на транспортні послуги (№ 61 від 28.04.2025 і № 143 від 20.08.2025) на підставі укладених договорів транспортно-експедиційного обслуговування. Випуск рахунку-фактури на узгоджену сторонами вартість послуг до моменту фактичного завершення перевезення (включаючи перетин кордону) є звичайною комерційною практикою і не свідчить про невизначеність складової митної вартості.
У постанові від 12.03.2019 у справі № 803/3649/15 Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару; обставини, що стосуються процедури взаєморозрахунків чи термінів формування документів, не є тотожними поняттю митної вартості та не можуть слугувати підставою для коригування.
Доводи відповідача про неподання прайс-листа та копії експортної митної декларації (рішення № UA209000/2025/400105/2) суд оцінює критично.
Згідно з пунктами 6 і 7 частини третьої статті 53 МК України, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару та копія митної декларації країни відправлення належать до додаткових документів, які подаються декларантом у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті.
Як слідує з матеріалів справи (зокрема, з картки відмови № UA209140/2025/000772 від 27.08.2025, де серед поданих документів зазначена «копія митної декларації країни відправлення 25PL412020001UXEB0 22.08.2025»), копія експортної декларації була подана декларантом до митного оформлення. Прайс-лист (додаток № 1 (Цінник) від 01.02.2024 до контракту) також подавався разом з документами на митне оформлення.
Таким чином, твердження митного органу про неподання вказаних документів не відповідає фактичним обставинам справи.
За правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 19.11.2024 у справі № 420/23588/23, посилання митного органу на нібито неподання документів, які насправді подавалися декларантом і отримання яких підтверджується самими діями митниці (зокрема, відображенням таких документів у картці відмови), не може слугувати підставою для коригування митної вартості.
Щодо правомірності витребування додаткових документів, суд враховує таке.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України, право митного органу витребовувати додаткові документи виникає виключно у разі, якщо подані декларантом документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
За правовою позицією Верховного Суду, послідовно висловлюваною у численних постановах (зокрема, від 21.02.2018 у справі № 820/17417/14, від 12.03.2019 у справі № 826/2313/16, від 13.09.2019 у справі № 815/6780/15, від 27.03.2020 у справі № 540/2605/18, від 07.05.2020 у справі № 1.380.2019.001625, від 13.07.2021 у справі № 200/6521/20-а, від 03.04.2024 у справі № 600/4278/22-а, від 15.02.2024 у справі № 640/29559/20, від 16.04.2025 у справі № 260/10051/23), наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, з якою закон пов`язує право митного органу витребовувати додаткові документи. При цьому митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали такі сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
У постанові Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 600/4278/22-а сформульовано правовий висновок про те, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Як слідує зі змісту вимог про надання додаткових документів від 05.05.2025 та від 27.08.2025, митний орган обмежився цитуванням переліків документів, наведених у частинах третій та четвертій статті 53 МК України, не зазначивши: які саме розбіжності у поданих документах мають вплив на правильність визначення митної вартості; які саме складові митної вартості не підтверджуються поданими документами; які саме документи з витребуваного переліку є необхідними у конкретних ситуаціях для усунення сумнівів. Більше того, у вимозі від 27.08.2025 митний орган додатково витребував документи, передбачені частиною четвертою статті 53 МК України (виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця щодо відчуження ідентичних товарів; довідкову інформацію про вартість у країні-експортері; розрахунок ціни), за відсутності будь-яких посилань на обставини, які б свідчили про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, що вплинув на ціну товару.
Аналогічна за змістом поведінка митного органу – формальне зазначення в одному пункті всього переліку документів частини третьої статті 53 МК України без конкретизації – неодноразово оцінювалась Верховним Судом як така, що свідчить про формальне виконання процедури контролю митної вартості і відсутність практичної реалізації принципу належного урядування (постанова Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 820/2014/17).
За таких обставин суд дійшов висновку, що письмові вимоги Львівської митниці про надання додаткових документів від 05.05.2025 та від 27.08.2025 направлені декларантові за відсутності визначених статтею 53 МК України підстав і за відсутності обґрунтованого сумніву у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів.
Щодо застосування резервного методу визначення митної вартості та обґрунтованості оскаржуваних рішень, суд зазначає, що за правовою позицією Верховного Суду (постанова від 10.06.2020 у справі № 1.380.2019.004752), застосуванню другорядних методів визначення митної вартості має передувати процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59, 60 МК України. Резервний метод (стаття 64 МК України) застосовується лише тоді, коли митна вартість не може бути визначена за жодним із попередніх методів.
У графі 33 кожного з оскаржуваних рішень митний орган обмежився однотипним зазначенням про неможливість застосування методів 2а, 2б, 2в, 2г з причини «відсутності в митного органу та декларанта інформації» про ідентичні/подібні товари та необхідних даних для розрахунку. Жодного обґрунтування об`єктивної неможливості застосувати кожен з методів, що передують резервному, в оскаржуваних рішеннях не наведено.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.09.2020 у справі № 520/7041/19, рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України лише тоді, коли містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 825/648/17 та від 19.11.2024 у справі № 420/23588/23, згідно з якими митний орган у рішенні про коригування митної вартості повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Дослідивши джерела інформації, на які посилається митний орган в оскаржуваних рішеннях, суд встановив наступне:
- митна декларація № 25UA209230012769U5 від 12.02.2025, на яку посилається рішення № UA209000/2025/000146/2 від 05.05.2025, стосується товару «ПВХ покриття для підлоги виготовлені на основі полівінілхлориду з захисною поліуретановою підосновою, непористі, неармовані, несамоклейні, без підкладки та не поєднані подібним способом з іншими матеріалами», виробленого іншим виробником – Forbo-Novilon b.v., під торговельною маркою Forbo, із Нідерландів, на умовах FCA NL ASSENDELFT, відстань транспортування від якого до кордону України більш ніж удвічі перевищує відстань від м. Жари (Польща);
- митна декларація № 25UA206070011027U8 від 25.08.2025, на яку посилається рішення № UA209000/2025/400105/2 від 27.08.2025, стосується товару «Покриття для підлоги полівінілхлоридне в плитках» з основою зі склохолста та спіненим ПВХ лицьовим шаром, тобто товару зі складнішою технологічною структурою (двошаровий армований матеріал), виробленого іншим виробником – «Decora S. A.», з іншого географічного пункту відправлення – м. Сьрода-Великопольська (Польща).
Жоден з цих товарів не відповідає ознакам ідентичності з оцінюваним товаром позивача в розумінні статей 59, 60 МК України. Більше того, відмінності у виробниках, торговельних марках, технологічних характеристиках, місцях постачання та умовах транспортування об`єктивно зумовлюють відмінність у ціні товарів, що не може бути проігноровано митним органом при застосуванні резервного методу.
В оскаржуваних рішеннях відсутні: порівняння технічних і комерційних характеристик оцінюваних товарів та товарів, узятих за основу для коригування; пояснення щодо коригувань на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови; відомості про географію постачання, виробників, торговельні марки, договірні умови постачальників; обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості.
Зазначене унеможливлює встановити, у який саме спосіб митним органом визначено числове значення митної вартості, обраного за резервним методом, і за якими критеріями митний орган відібрав саме ці митні декларації з усього масиву наявної в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби інформації.
За усталеною позицією Верховного Суду (постанови від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, від 10.06.2021 у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020 у справі № 809/1734/16, від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17), наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо).
Як вказано у постанові Верховного Суду від 19.11.2024 у справі № 420/23588/23, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС Держмитслужби України.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що подані позивачем до митного оформлення документи в сукупності повною мірою підтверджують усі складові заявленої митної вартості товарів (фактурну вартість і витрати на транспортування до місця ввезення на митну територію України), не містять розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, а також ознак підробки. У митного органу були відсутні передбачені частиною третьою статті 53 МК України підстави для витребування додаткових документів і застосування другорядних методів визначення митної вартості; вимоги про надання додаткових документів від 05.05.2025 та від 27.08.2025 сформульовані формально, без зазначення конкретних обставин, що викликали сумніви митного органу. Суд зазначає, що митним органом не дотримано принципу послідовності застосування методів визначення митної вартості (частина третя статті 57 МК України); резервний метод застосований без належного обґрунтування неможливості застосування методів 2а– 2г. Оскаржувані рішення не містять належного обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості та фактів, які вплинули на таке коригування (пункт 4 частини другої статті 55 МК України); митні декларації, обрані як джерело інформації для коригування, стосуються товарів, що мають істотні відмінності від оцінюваних товарів за виробниками, торговельними марками, технологічними характеристиками, географією постачання та об`єктивно зумовлюють інший рівень цін. Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/000146/2 від 05.05.2025 та № UA209000/2025/400105/2 від 27.08.2025 прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, визначені Конституцією та законами України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (пункти 1, 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України), у зв`язку з чим підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2025/000198 від 05.05.2025 та № UA209140/2025/000772 від 27.08.2025 мають похідний характер відносно рішень про коригування митної вартості, не мають самостійних юридичних підстав прийняття і прийняті виключно у зв`язку з прийняттям рішень про коригування митної вартості. У зв`язку зі скасуванням рішень про коригування митної вартості, картки відмови також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи. Зазначена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись статтями 2, 6, 8– 14, 73– 77, 90, 139, 241– 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним і скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/000146/2 від 05.05.2025.
Визнати протиправним і скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/400105/2 від 27.08.2025.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2025/000198 від 05.05.2025.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2025/000772 від 27.08.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар-Буд Трейд» (ЄДРПОУ 42454019) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.