Справа № 161/21738/25  Провадження №33/802/413/26 	Головуючий у 1 інстанції:Олексюк А. В. 	
	Доповідач: Гапончук  В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року         місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
судді - Гапончука В.В.,
за участю 
захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – Лавренчука О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Лавренчука Олександра Володимировича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 квітня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КпАП України,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.04.2026 року ОСОБА_1  визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, закрито на підставі п.1 ст.247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.
Стягнуто з ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 18.10.2025 року о 00 годині 18 хвилин за адресою: місто Луцьк, бульвар Івана Газюка, будинок 11, керувала автомобілем марки «BMW», н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу Alkotest 7510 arlm 0442, згідно ст.266 КпАП України з використанням безперервної відеозйомки, результат тесту 1.67 %о), чим порушила вимоги, передбачені п.2.9 (а) ПДР України.
Крім того, на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за те, що вона 18.10.2025 року о 00 годині 18 хвилин за адресою: місто Луцьк, бульвар Івана Газюка, будинок 11, керувала автомобілем марки «BMW», н.з. НОМЕР_1 , при виникненні небезпеки для руху не вжила заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки т/з та здійснила наїзд на припаркований автомобіль Ford Focus н.з. НОМЕР_2 , чим порушила вимоги, передбачені п.12.3 ПДР України.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.124, ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.65-66).
Не погоджуючись із постановою судді захисник подав апеляційну скаргу. Вважає її незаконною в частині визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки вона не ґрунтується на всебічному та повному дослідженні доказів і матеріалів справи, ухваленою з істотними порушенням норм процесуального закону. 
Звертає увагу на те, що сам суд у постанові фактично визнав недоведеність обставин ДТП та закрив провадження за ст.124 КпАП України у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, що ставить під сумнів і законність подальших процесуальних дій працівників поліції, оскільки відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок між обставинами зупинки транспортного засобу та подальшим притягненням його підзахисної до відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України.
Фактично саме обставини, які працівники поліції кваліфікували за ст.124 КпАП України, були єдиною підставою для освідування його довірительки. Більше того з матеріалів справи можна зробити висновок щодо неможливості встановлення факту керування транспортним засобом та неможливо проаналізувати час здійснення ймовірного правопорушення, а також не зрозумілим стає момент вчинення правопорушення та який період часу пройшов з моменту вчинення ймовірного правопорушення до моменту освідування ОСОБА_1 . Отже, за відсутності законної підстави для зупинки транспортного засобу всі подальші дії працівників поліції, у тому числі щодо проведення огляду на стан сп`яніння та складання матеріалів за ст.130 КпАП України, є такими, що здійснені з порушенням вимог закону, а отримані внаслідок цього докази — недопустимими. Відповідно, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України є безпідставним, оскільки ґрунтується на процесуальних діях, які були ініційовані без законних на те підстав. Попри це, суд першої інстанції, обґрунтовуючи винуватість його підзахисної за ч.1 ст.130 КпАП України, обмежився формальним переліком доказів без надання їм належної правової оцінки та фактично зайняв сторону обвинувачення.
Окрім цього, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази забезпечення права ОСОБА_1 на захист, у встановленому законом порядку не було роз`яснено право на проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, а також правові наслідки можливої відмови від такого огляду.
Також судом під час розгляду справи було проігноровано клопотання сторони захисту щодо допиту свідків, які могли надати істотні пояснення щодо обставин події, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були присутні на місці події разом з ОСОБА_1 . Також не було допитано іншого працівника поліції старшого лейтенанта ОСОБА_4 . На його думку, така бездіяльність суду призвела до однобічного дослідження доказів та фактичного ігнорування позиції сторони захисту.
Просить постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.04.2026 року в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України – скасувати, та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а також у зв`язку з істотними порушеннями норм процесуального права та права на захист (а.с.73-75). 
В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи не з`явилася, клопотань про перенесення розгляду справи не подавала. Захисник не заперечував щодо продовження слухання справи у відсутності його довірительки. А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.268 КпАП України.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріалів справи про адміністративне правопорушення; заслухавши думку захисника ОСОБА_1 – адвоката Лавренчука О.В., який вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити; приходжу до наступного висновку.
Постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.04.2026 року в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, на підставі п.1 ст.247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст.294 КпАП України перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.
Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, об`єктивна сторона правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. 
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими судом доказами. Так, її вина у вчиненні цього адміністративного правопорушення доводиться:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №486532 від 18.10.2025 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.1); 
-роздруківкою приладу «Drager» від 18.10.2025 року доводиться, що ОСОБА_1 на момент вчинення адміністративного правопорушення перебувала у стані алкогольного сп`яніння; результат тесту – 1,67 % (а.с.4);
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів щодо ОСОБА_1 (а.с.5);
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.10.2025 року щодо ОСОБА_1 (а.с.6);
-письмовими поясненнями  ОСОБА_1 (а.с.8);
-рапортом інспектора роти № 1 батальйону УПП у Волинській області Шимчука В.В. від 18.10.2025 року (а.с.9);
-відеозаписом з нагрудних боді камер працівників поліції з місця події (а.с.15).
Згідно довідки складеної старшим інспектором з особливих доручень відділу адміністративної практики УПП у Волинській області Поповича Р. від 20.10.2025 року вбачається, що згідно бази даних ІКС ІПНП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має повторності вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, остання отримала посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_3 від 24.04.2025 року (категорія В) (а.с.3).
Долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи підтверджують винуватість ОСОБА_1  в сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Підстав вважати дії поліцейських незаконними, а зібрані у ході досудової підготовки матеріалів докази недопустимими немає. 
Апеляційний суд зазначає, що поліцейським дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року. 
Працівники поліції при пропозиції пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння та складенні адміністративних матеріалів діяли цілком у законний спосіб.
В ході розгляду справи місцевим судом було допитано в якості свідка працівника поліції  ОСОБА_5 , який пояснив, що 18.10.2025 року під час спільного патрулювання зі старшим лейтенантом ОСОБА_4 отримав виклик на місце події. По прибуттю було зафіксовано факт наїзду на припаркований автомобіль та виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Вказав, що ОСОБА_1 факт вчинення ДТП не визнала, зазначивши лише, що прямувала від закладу «Моджо».
Апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були присутні на місці події разом з ОСОБА_1 , оскільки їх показання не спростують факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольно сп`яніння. Щодо відмови у допиті іншого працівника поліції ОСОБА_4 , апеляційний суд вважає, що допитаний в якості свідка його колега ОСОБА_5 , дав чіткі та послідовні показання, щодо обставин, зафіксованих у матеріалах справи.
Щодо доводів захисника про те, що згідно матеріалів справи неможливості встановлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та не можливо проаналізувати час здійснення ймовірного правопорушення, то вони є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом, а також спростовуються відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, які були досліджені судом першої інстанції, на яких зафіксовано, зокрема, що  ОСОБА_1 визнавала факт вживання алкогольних напоїв (шампанського) та в подальшому керування транспортним засобом.
Наявними в матеріалах справи доказами не доводяться твердження апелянта про те, що в працівників поліції не було законних підстав та повноважень для зупинення автомобіля під керуванням його довірительки, а також вчинення всіх наступних дій. Так як з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію»підставою для прибуття на місце події (фактично зупинки транспортного засобу) слугувало отримання інформації на службовий планшет про те, що водій транспортного засобу «BMW», н.з. НОМЕР_1 вчинила ДТП.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, законодавець поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння. ОСОБА_1 реалізувала своє право володіти та керувати автомобілем, чим погодилася нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна. Отже, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, такий обов`язок прямо передбачений ПДР та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Апеляційний суд вважає, що усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, щодо незаконності судового рішення, а також наведені ним в судовому засіданні під час розгляду справи апеляційним судом, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення  ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника Лавренчука Олександра Володимировича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 квітня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КпАП України залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду        Гапончук В.В.