ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/1482/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.
секретар судового засідання Хом`як Х.А. 
розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаглер"
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2026 (повне рішення складено 26.02.2026, суддя П.А. Шкіндер)
у справі № 909/1482/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаглер"
до відповідача Фізичної особи-підприємця Савьолової Уляни Петрівни
про стягнення заборгованості в сумі 455 994,00 грн

За участю представників:
від позивача – Рекша О.І.
від відповідача – не з`явився

Господарський суд Івано-Франківської області у рішенні від 17.02.2026 ухвалив: - відмовити в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаглер" до Фізичної особи-підприємця Савьолової Уляни Петрівни про стягнення заборгованості за договором поставки від 01.08.22 № 15/07/2022 в сумі 455 994,00 грн; - судові витрати у справі залишити за позивачем. 
Не погодившись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2026 у цій справі та ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026, склад колегії з розгляду справи № 909/1482/25 визначено: головуюча суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаглер", поданою на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2026 у цій справі. 
03.04.2026 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 909/1482/25.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами укладено договір поставки, який на момент розгляду справи є чинним. Вказаний договір є обов`язковим до виконання і породжує взаємні права та обов`язки, зокрема щодо передачі товару та його оплати, однак належних і допустимих доказів фактичної поставки товару або погодження строків такої поставки матеріали справи не містять, як і доказів дотримання позивачем передбаченого договором порядку розірвання відносин та вимоги повернення попередньої оплати. При цьому, рахунки та односторонній акт звірки не підтверджують здійснення господарської операції, у зв`язку з чим, враховуючи відсутність встановленого строку виконання зобов`язання та недотримання умов договору щодо повернення авансу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо повернення попередньої оплати та застосування штрафних санкцій.
Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що:
- суд першої інстанції безпідставно пов`язав право позивача на повернення попередньої оплати з необхідністю розірвання договору та дотримання спеціального договірного порядку. Водночас, ч.2 ст.693 ЦК України прямо передбачає альтернативне право покупця у разі непоставки товару він може вимагати або передачі товару, або повернення сплачених коштів. Це право є самостійним і не залежить від розірвання договору чи вчинення додаткових дій, а тому висновок суду фактично звужує обсяг цивільних прав позивача всупереч принципам свободи договору та обов`язковості його виконання;
- позивач надав належні докази укладення договору та здійснення попередньої оплати, тоді як відповідач не подав жодних доказів виконання своїх зобов`язань і не спростував доводи позивача. Незважаючи на це, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, фактично переклавши обов`язок доведення факту виконання зобов`язання на позивача. За відсутності зустрічних доказів більш імовірною є версія позивача про невиконання зобов`язання. Висновок суду про недоведеність позову, за таких умов, суперечить принципу балансу вірогідностей та свідчить про неналежну оцінку доказів.
Процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.
В судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази в сукупності з апеляційною скаргою, судова колегія встановила такі обставини: 
01.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хаглер" (позивач, за договором – покупець) та Фізичною особою-підприємцем Савьоловою Уляною Петрівною (відповідач, за договором – продавець) укладено договір поставки товару № 15/07/2022. 
Згідно умов вказаного договору, постачальник, зобов`язався поставити у власність покупця продукцію паливних пелет з деревини (деревних пелет), а покупець - оплатити вартість такого товару (п.1.1). Асортимент, кількість і ціна кожної партії товару вказується в рахунках-фактурах (п.1.2). Поставка за цим договором здійснюється на умовах FCA або відповідно до виставлених рахунків-фактур (п.2.2). Передача товару покупцеві здійснюється після отримання оплати відповідно до п.3.3 договору на відвантаження товару транспортному засобу та його передачу перевізнику (п.2.3). Дата поставки - 2022-2023 роки. Конкретна дата поставки узгоджується сторонами в заявці (п.2.4). Датою поставки товару є дата, зазначена в товарно-транспортній накладній продавця, підписаній продавцем і покупцем (його представником) і/або перевізником (п.2.5). Комплект товаросупровідних документів повинен містити: набір товарно-транспортних накладних; оригінал рахунку-фактури, із зазначенням реквізитів продавця, відправника, покупця, загальної кількості, ціни та вартості товару, оригінал видаткових накладних, копію підписаного договору (п.2.6). Ціна вказується у виставлених продавцем рахунках-фактурах, які є невід`ємними частинами цього договору та повинна бути узгоджена з покупцем (п.3.1). Оплата товару здійснюється покупцем у вигляді банківського переказу на рахунок продавця на умовах 100% передоплати (п.3.3). При прийнятті товару покупець (його представник) зобов`язаний поставити свій підпис із зазначенням ініціалів та дати отримання товару на товарно-транспортній накладній (п.4.1.2). У разі якщо продавець не доставить товар протягом строку, передбаченого цим договором, крім форс-мажорних обставин, продавець сплатить покупцеві штраф за кожен день прострочення в розмірі 0,3% від суми товару, не доставленого вчасно але не більше 10% від загальної суми такої партії. Якщо будь-які відправлення за цим договором затримуються, або затримуються більш ніж на 45 днів, будь-яка сторона може розірвати цей договір щодо таких відправлень, письмово повідомивши про це іншу сторону. Продавець зобов`язаний повернути покупцеві прийнятий авансовий платіж щодо цих відправлень протягом 5 банківських днів з моменту розірвання договору (п.5.3). Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023. У разі, якщо після закінчення договору сторони не виконали жодних взаємних зобов`язань, договір діє до повного виконання взаємних зобов`язань за договором і остаточних розрахунків між сторонами (п.8.1). За відсутності офіційного письмово повідомлення, надісланого однією зі сторін іншій стороні про намір розірвати договірні відносини, термін дії договору вважається автоматично продовженим на кожен наступний календарний рік (п.8.2).
Позивач зазначає, що ним здійснено передбачену договором попередню оплату товару у розмірі 100% на загальну суму 532 675,00 грн, а відповідачем поставлено товар на відповідну суму. На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на рахунки, видаткові накладні та платіжні інструкції за серпень–вересень 2022 року, копії яких додано до позовної заяви.
Матеріали справи також містять рахунки № 10, 11, 12, 13 від 01.08.2022 на загальну суму 414 540,00 грн, оплату яких підтверджують платіжні інструкції № 347, 348, 349, 350 від 01.08.2022. Документи, що підтверджують поставку товару на зазначену суму, у матеріалах справи відсутні.
Згідно з актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2022 по 23.07.2025, підписаним позивачем в односторонньому порядку, заборгованість відповідача визначена у розмірі 414 540,00 грн. 
08.08.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією № ПпД-43, в якій вимагав у строк 14 днів з дня її отримання сплатити на користь позивача 414 540,00 грн вартості попередньо оплаченого товару, який фактично поставлений не був. При цьому загальна сума здійсненої позивачем попередньої оплати становила 947 215,00 грн, тоді як відповідачем було поставлено товар лише на суму 532 675,00 грн. Таким чином, станом на день пред`явлення претензії непоставлена (непокрита поставкою) частина попередньої оплати та, відповідно, заборгованість відповідача перед позивачем становила 414 540,00 грн.
Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом порушеного права з позовною заявою про стягнення з відповідача 414540,00 грн попередньої оплати за товар та 41454,00 грн штрафу на підставі п.5.3 договору.
Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків:
Частинами 1 та 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що зі сталих правових позицій Верховного Суду щодо визначення характеру спірних правовідносин, які виникли на підставі договору поставки, конструкція вказаної норми права визначає умовами для визнання товару наданим у розпорядження покупця такі як: товар готовий до передання покупцеві у належному місці у строк встановлений договором; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання покупцеві у належному місці у строк встановлений договором. Тобто відсутність хоча б однієї із вказаних вимог виключає можливість визнання товару наданим у розпорядження покупця.
Згідно зі ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
З матеріалів справи вбачається, що продавцем, не було виконано обов`язок, передбачений умовами договору стосовно передання покупцеві товару, а тому відповідач зобов`язаний повернути попередню оплату, з огляду на умови договору та приписи ст. 693 ЦК України. 
Як встановлено судом, 01.08.2022 між сторонами у справі укладено договір, який за своєю правовою природою є договором поставки у розумінні ст. 712 ЦК України з елементами попередньої оплати. 
Умовами договору (п.3.3), передбачено обов`язок покупця здійснити 100% попередню оплату товару, що фактично трансформує правовідносини сторін у модель попередньо оплаченого зобов`язання постачальника щодо передання товару. 
Таким чином, кошти, сплачені позивачем, мають правову природу попередньої оплати (авансу), а не остаточного розрахунку за поставлений товар, що прямо узгоджується зі змістом ст. 693 ЦК України.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не дотримався договірного порядку розірвання зобов`язання (п.5.3 договору), а також не довів належного строку поставки через відсутність заявок і товарно-транспортних накладних. Однак, такі висновки є помилковими, оскільки суд першої інстанції фактично ототожнив право позивача на повернення попередньої оплати з процедурою розірвання договору, передбаченою п.5.3 договору.
Водночас, ч.2 ст 693 ЦК України прямо передбачає право покупця у разі непередання товару вимагати або передання товару, або повернення суми попередньої оплати. Реалізація цього права не ставиться в залежність від розірвання договору чи вчинення додаткових договірних дій, якщо встановлено факт невиконання зобов`язання. Отже, висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення коштів через недотримання процедури розірвання договору є таким, що неправильно звужує зміст права, передбаченого законом.
Крім того, суд першої інстанції при оцінці доказів обмежився констатацією відсутності окремих супровідних документів, зокрема заявок та товарно-транспортних накладних, не надавши належної правової оцінки встановленим ним же обставинам часткового виконання зобов`язання з поставки товару та відсутності доказів передачі товару у частині сплачених позивачем коштів.
Такий підхід не узгоджується з вимогами ст. 74 та 86 ГПК України, відповідно до яких суд оцінює докази в їх сукупності, виходячи з принципів повного та всебічного дослідження обставин справи, а обов`язок доведення факту належного виконання зобов`язання покладається на сторону, яка на нього посилається.
Окремо колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції допустив помилку при оцінці акту звіряння взаємних розрахунків. Так, у рішенні суд зазначив, що згідно з актом звіряння заборгованість становить 532 675,00 грн. Водночас, із матеріалів справи вбачається, що вказаний акт констатує наявність заборгованості у розмірі 414 540,00 грн. 
Колегія суддів також звертає увагу, що хоча позивач формально заявив вимогу про стягнення заборгованості, зі змісту позовної заяви, фактичних обставин справи та правового обґрунтування вбачається, що спірна сума є попередньою оплатою за непоставлений товар. Позивач у позовній заяві посилається на ч. 2 ст. 693 ЦК України, як на правову підставу заявлених вимог, що виключає можливість перекваліфікації таких вимог як звичайної грошової заборгованості поза межами правової конструкції договору поставки.
З врахуванням викладеного, колегія суддів виходить з того, що відповідач отримав від позивача попередню оплату, однак товар на відповідну суму не поставив; належні докази виконання зобов`язання у матеріалах справи відсутні. За таких обставин, у відповідача виник обов`язок повернути відповідну частину попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України.
Враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару у частині сплаченої позивачем попередньої оплати та порушення строків виконання договірного зобов`язання, передбачених умовами договору, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування передбаченої п. 5.3 договору відповідальності у вигляді штрафу. Згідно з умовами договору, у разі затримки поставки товару понад встановлений строк продавець зобов`язаний сплатити покупцеві штраф у розмірі 0,3% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, але не більше 10% від загальної вартості відповідної партії. Оскільки факт непоставки товару у визначеній частині підтверджений матеріалами справи, а строк виконання зобов`язання порушено, вимога позивача про стягнення штрафу є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню у межах договірно встановленого обмеження відповідальності.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, що зумовлено неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним встановленням обставин, які мають значення для справи. З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаглер" задоволити. 
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2026 у справі № 909/1482/25 скасувати.
Позовні вимоги задоволити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Савьолової Уляни Петрівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаглер" (м. Житомир, вул. Мала Бердичівська, буд. 6, кв. 3, ідентифікаційний код 40084332) 414540,00 грн попередньої оплати за товар, 41454,00 грн штрафу та 7 434,38 грн судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Савьолової Уляни Петрівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хаглер" (м. Житомир, вул. Мала Бердичівська, буд. 6, кв. 3, ідентифікаційний код 40084332) 8207,89 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Місцевому господарському суду видати накази.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.
Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 11.05.2026

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік