ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08.04.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/1418/25	
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Скапровської І. М.,
Секретар судового засідання Матенчук О. М.,
за участю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - Рошка Т. М.,
представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - Тодарчук Т. В.,
представників відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - Бойчук Я. В., Сухарник Т. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Фізичної особи-підприємця Рошко Тараса Михайловича, АДРЕСА_1 ,
до відповідача: ТОВ "Ореон", вул. Автоливмашівська, буд. 130, с. Хриплин, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 76495, про стягнення 130 000,00 грн - основного боргу, 3 408,00 грн - 3 % річних, 598 000,00 грн - пені, 7 855,01 грн - інфляційних втрат та судових витрат,
за зустрічним позовом: ТОВ "Ореон", вул. Автоливмашівська, буд. 130, с. Хриплин, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 76495,
до відповідача: ФОП Рошко Тараса Михайловича, АДРЕСА_1 , про визнання недійсним договору-заявки №Р-00000007 від 14.01.2025 на організацію перевезення та стягнення судових витрат,
встановив, що ФОП Рошко Т. М. звернувся до суду з позовом до ТОВ "Ореон" про стягнення 739 263,01 грн заборгованості, з яких 130 000,00 грн - основного боргу, 3 408,00 грн - 3 % річних, 598 000,00 грн - пені, 7 855,01 грн - інфляційних втрат та судових витрат.
В обґрунтування позову підприємець вказав на те, що відповідач всупереч ЦК України, договору - заявці від 14.01.2025 №Р-00000007 на організацію перевезень, не виконав взятих на себе зобов`язань по оплаті наданих послуг по перевезенню вантажу (вантажу обумовленого у товарно - транспортній накладній від 14.01.2025). У зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання, відповідачу нараховано заявлені до стягнення 3 % річних, інфляційні втрати та пеню.
В підтвердження вимог долучив копії: договору-заявки від 14.01.2025 №Р-00000007 на організацію перевезень, акту №Р-00000006 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 15.01.2025, товарно-транспортної накладної від 14.01.2025, рахунку-фактури №Р-00000006 від 15.01.2025, адвокатського запиту з доказами направлення, розрахунків штрафних санкцій, ордеру на надання правничої допомоги від 09.07.2025, платіжної інструкції №1374 від 15.08.2025, докази направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу.
За наслідками розгляду позову, суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 14.01.2026.
Відповідач, щодо позову заперечив та вказав на те, що між сторонами у справі не було укладено жодних договорів на організацію перевезень, керівник ТОВ "Ореон" не підписував акт №Р-00000006 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 15.01.2025 та товарно-транспортну накладну від 14.01.2025, а відтак, позов є безпідставним.
30.12.2025, ТОВ "Ореон" подало зустрічний позов до ФОП Рошка Т. М. про визнання недійсним договору-заявки №Р-00000007 від 14.01.2025 на організацію перевезення. 
В обґрунтування вимог вказало на те, що договір-заявка від 14.01.2025 №Р-00000007 на організацію перевезень, не підписувався керівником товариства, відповідно, в силу вимог ч.1 ст. 230 ЦК України, такий правочин визнається недійсним.
В підтвердження вимог долучив копії: виписок з ЄДР щодо позивача за зустрічним позовом, договору-заявки від 14.01.2025 №Р-00000007 на організацію перевезень, паспорту громадянина України Сухарника Т. І., довідки про присвоєння ідентифікаційного номера Сухарнику Т. І., рішення одноособового учасника ТОВ "Ореон" від 11.06.2019 №2, наказу №1 від 12.06.2019, квитанцій №5519774, 5519775.
14.01.2026, суд прийняв зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом і об`єднав вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом, призначив підготовче засідання на 27.01.2026.
30.12.2025, представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом подав заяву про призначення почеркознавчої експертизи.
02.02.2026, Червоний Б. М. надав письмові пояснення у справі та вказав про те, що він без відома директора ТОВ "Ореон" та без його згоди, від імені товариства підписав договір-заявку від 14.01.2025 №Р-00000007 на організацію перевезень, акт №Р-00000006 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 15.01.2025, товарно-транспортну накладну від 14.01.2025, таємно викрав у бухгалтерії печатку та засвідчив нею ці документи, відповідно, готовий понести покарання та відшкодувати завдану шкоду.
12.02.2026, представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом подав заяву про виклик свідка.
12.02.2026, представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, в підтвердження викладених позицій, подав суду копії наказів №26-К від 06.11.2023, №29-К від 15.10.2024, повідомлення про прийняття працівника на роботу від 06.11.2023, податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за звітний період 2023, 2024, відомостей про трудові відносини осіб та період проходження військової служби за період 2023, 2024, світлини з порталу електронних послуг Пенсійного фонду України.
13.02.2026, представниця позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в підтвердження наявності господарських відносин між сторонами у справі, у період з травня 2024 по січень 2025, долучила копії договорів-заявок на організацію перевезень за вказані періоди, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), договорів оренди будівельних машин та устаткування, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, рахунків-фактур, платіжних інструкцій.
18.02.2026, у судовому засіданні представниця позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом подала клопотання про витребування доказів. В обґрунтування послалась на ст. 81 ГПК України та на те, що адвокатський запит, направлений до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про отримання інформації, залишено без задоволення. 
Суд задоволив вказане клопотання, про що виніс ухвалу.
04.03.2026, на виконання вимог ухвали суду від 18.02.2026, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області надало інформацію щодо сум сформованого податкового кредиту ТОВ "Ореон" по контрагенту - постачальнику ФОП Рошко Т. М. у податкових деклараціях з податку на додану вартість за періоди травень 2024 - листопад 2024, січень 2025, березень 2025.
Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні 27.01.2026, а також директор ТОВ "Ореон" у підготовчому судовому засіданні 18.02.2026 підтвердили факт перевезення вантажу ФОП Рошко Т. М. та вказали, що не погоджуються з ціною за надані послуги. 
За наслідками розгляду заяв про призначення почеркознавчої експертизи, про виклик свідка, з урахуванням викладених обставин, зібраних доказів та підтвердження факту надання послу по перевезенню, суд відмовив у їх задоволенні, про що зазначив в протоколі судового засідання від 17.03.2026.
17.03.2026, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.04.2026.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд вважає, що основний позов слід задоволити частково, в задоволенні зустрічного позову - відмовити.
При цьому суд врахував наступне.
Предметом первісного позову є стягнення 130 000 грн за надані послуги по перевезенню товару та нарахованих у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання 3 % річних, пені та інфляційних втрат.
Підставою є невиконання умов договору-заявки від 14.01.2025 №Р-00000007 на організацію перевезень в частині оплати наданих послуг.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно із статтею 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Отже, приписами вищевказаної норми передбачено те, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Взаємовідносини сторін, що виникли на підставі договору перевезення вантажу автомобільним транспортом також регулюються Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі Правила).
Згідно з пунктом 1 Правил, договір про перевезення вантажів це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Відповідно до пунктів 11.4-11.6 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
Як встановлено судом на підставі поданих доказів, зокрема і товарно-транспортної накладної №1 від 14.01.2025, підписаною та скріпленою печаткою ТОВ "Ореон", позивачем, у період з 14.01.2025 -15.01.2025, надано відповідачу послуги з перевезення вантажу за вказівками замовника, на адресу вантажоодержувачів, що підтверджується копією товарно-транспортної накладної, що наявна в матеріалах справи.
Зазначена транспортна накладна містить, зокрема, відомості про вантаж, відомості про параметри транспортного засобу, замовника, вантажоодержувача і інше.
Таким чином, за наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем погоджено рейс на здійснення перевезення вантажу 14.01.2025 з м. Калуш, Івано-Франківська обл. до с. Бетрадь, Берегівський р-н., Закарпатська обл., послуги з перевезення вантажу за вказаною накладною надані позивачем належним чином, виконані та, у свою чергу, прийняті відповідачем без будь-яких зауважень і заперечень, а відтак, посилання відповідача на той факт, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, підписані відповідачем, які б свідчили про наявність договірних відносин, спростовується фактичними обставинами справи. 
ЦК України врегульовано виконання договірних зобов`язань.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За загальним правилом, наведеним в ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Закон України "Про автомобільний транспорт" визначає, що вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату (ст. 1 Закону).
П. 14.1 розділу 14 Правил передбачено, що форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов`язаних з цим, визначаються Перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - Замовником при укладенні ними Договору на перевезення вантажів.
За результатами надання послуг перевезення, сторонами підписано акт здачі-приймання робіт №Р-00000006 від 15.01.2025, а позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру №Р-00000006 від 15.01.2025 на оплату. 
В договорі-заявці №Р-00000007 від 14.01.2025 на організацію перевезення вантажу у с. Батрадь Берегівського р-н, сторони обумовили, що оплата виконується протягом 5 банківських днів з моменту доставки вантажу. У випадку затримки оплати більше 5 банківських днів, замовник зобов`язується виплатити 2% від вартості фрахту за кожен прострочений банківський день. 
Відповідно до податкової накладної №6 від 15.01.2025, складеної позивачем та зареєстрованої в ЄРПН, загальна сума коштів, що підлягали сплаті, з урахування ПДВ - 130 000 грн, загальна сума ПДВ - 21 666,67 грн, усього обсяги постачання за основною ставкою - 108 333,33 грн за перевезення вантажу за маршрутом м. Калуш, Івано-Франківська обл. - с. Бетрадь, Закарпатська обл., Вольво НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . 
Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області підтверджено, що сума сформованого податкового кредиту ТОВ "Ореон" по контрагенту - постачальнику ФОП Рошко Т. М. у податкових деклараціях з податку на додану вартість, зокрема, за січень 2025 року сума ПДВ - 21 666,67 грн (період складання податкової накладної січень 2025 року) (лист №2829/5/09-19-04-01-05 від 03.03.2026).
Отже, з урахуванням зазначеного та того, що в судовому засіданні 18.02.2026 директор відповідача за основним позовом підтвердив факт надання послуг перевезення, однак заперечив їх вартість, суд приходить до висновку, що обставини та докази на які вказує підприємець, є більш вірогідними, ніж докази та обставини, які наводить відповідач за основним позовом, на їх спростування.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (п. 4 ст. 236 ГПК України).
Верховний Суд у постанові від 24.06.2025, що винесена у справі № 420/25683/23 вказав на те, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна, є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг.
У постанові Верховного суду від 03.06.2022, яка винесена у справі № 922/2115/19 наведено правову позицію про те, що якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.
Відповідно до статей 73, 74, 81 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Слід зазначити, що в господарський процес впроваджено стандарт доказування "вірогідності доказів". Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням даного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
Враховуючи викладене та те, що у суду, за наведених обставин, відсутні підстави для задоволення зустрічного позову, вимога позивача за первісним позовом в частині стягнення основної заборгованості є обґрунтованою.
Вимога про стягнення 598 000 грн пені ( при обчислені якої взято такі вихідні дані, як 2 % від вартості фрахту за кожен прострочений банківський день), судом не приймається, оскільки Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" обмежує нарахування пені подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону), а відтак, з урахуванням зазначеного та здійсненого судом перерахунку, до стягнення підлягає - 19 656,71 грн пені. 
Заявлені до стягнення 3 408,00 грн - 3 % річних та 7 855,01 грн - інфляційних втрат є обґрунтованими виходячи з приписів ст. 625 ЦК України, якими встановлено те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Щодо пояснень ОСОБА_1 від 02.02.2026, слід вказати, що фактичні обставини підтверджують протилежне. 
Вимоги позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають, оскільки за наявності встановлених обставин, суду не доведено відсутності волевиявлення товариства на укладення спірного договору-заявки, як і не надано належних та допустимих доказів протиправного використання печатки чи вчинення дій щодо захисту своїх прав у зв`язку з такими обставинами. Водночас матеріали справи свідчать про фактичне виконання господарської операції та її прийняття відповідачем за первісним позовом, що ним самим не заперечувалося.
Судовий збір, у відповідності до ст. 129 ГПК України, слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.
В частині стягнення з відповідача за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн, слід вказати, що договором про надання правової допомоги від 09.07.2025, укладеним між ФОП Рошко Т. М. та Тодарчук Т. В., сторони погодили формування оплати послуг на договірних засадах, вартість послуг за цим договором складає 60 000 грн за усіма договорами-заявками, договорів-заявок надано суду щонайменше 22, а відтак, сума, заявлена до стягнення, з урахуванням вказаного та змісту статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є такою, що не підтверджена тими доказами, які би дозволили суду зробити висновок про її обґрунтованість в заявленому до стягнення розмірі.
За наведених обставин, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 86, 129, 236-238, 240-241 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
позов задоволити частково.
Стягнути з ТОВ "Ореон" (код ЄДРПОУ 40850753, вул. Автоливмашівська, буд. 130, с. Хриплин, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл., 76495) на користь ФОП Рошка Тараса Михайловича (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) - 130 000,00 грн (сто тридцять тисяч гривень) - заборгованості, 3 408,00 грн (три тисячі чотириста вісім гривень) - 3 % річних, 7 855,01 грн (сім тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять гривень одну копійку) - інфляційних втрат, 19 656,71 грн (дев`ятнадцять тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень сімдесят одну копійку) - пені та 2 413,80 грн (дві тисячі чотириста тринадцять гривень вісімдесят копійок) - судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
В решті - відмовити.
В задоволенні зустрічного позову - відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 27.04.2026.

Суддя І. М. Скапровська