ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2026 р. Справа№ 920/678/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Кравчука Г.А.
суддів: Коробенка Г.П. 
Сибіги О.М. 

при секретарі судового засідання: Нагулко А. Л.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 22.04.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Газенергопостач"
на рішення Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 (повне рішення складено 22.04.2025)
у справі № 920/678/24 (суддя Резніченко О.Ю.)
за позовом Керівника окружної прокуратури міста Суми Ковтун Олександра Миколайовича в інтересах держави в особі:
1. Сумської обласної ради,
2. Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації
до 1. Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня",
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Газенергопостач"
про визнання недійсним додаткових угод до договору публічної закупівлі та стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Прокурор в інтересах держави в особі Сумської обласної ради (далі -позивач-1) та Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації (далі - позивач-2) звернувся до суду з позовною заявою (з урахуванням заяви про зміну предмету позову (вх.№3824)), в якій просив суд:
- визнати недійсною додаткову угоду від 14.05.2021 № 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №29-1/21, укладеного між комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" (далі - відповідач-1) та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Газенергопостач" (далі - відповідач-2);
- визнати недійсною додаткову угоду від 23.08.2021 № 4 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №29-1/21, укладеного між комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Газенергопостач";
- визнати недійсною додаткову угоду від 20.10.2021 № 5 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №29-1/21, укладеного між комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Газенергопостач";
- визнати недійсною додаткову угоду від 09.11.2021 № 6 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №29-1/21, укладеного між комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Газенергопостач";
- визнати недійсною додаткову угоду від 11.11.2021 № 7 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №29-1/21, укладеного між комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Газенергопостач";
- визнати недійсною додаткову угоду від 24.12.2021 № 8 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №29-1/21, укладеного між комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Газенергопостач";
- визнати недійсною додаткову угоду від 28.12.2021 № 9 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №29-1/21, укладеного між комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Газенергопостач";
- визнати недійсною додаткову угоду від 12.01.2022 № 11 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №29-1/21, укладеного між комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Газенергопостач";
- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Газенергопостач" на користь Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації безпідставно сплачені кошти в сумі 411 672,55 грн. 
Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що внаслідок укладення спірних додаткових угод збільшилися ціни на електричну енергію на 97,79% від ціни, визначеної договором про постачання електричної енергії №29-1/21 від 22.02.2021; спірні додаткові угоди були укладені без належних на те підстав та обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на електричну енергію, чим порушено норми Закону України "Про публічні закупівлі" та положення договору. Враховуючи безпідставність підписання спірних додаткових угод, відповідачу-2 надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 411672 грн 55 коп., тому вказані кошти підлягають стягненню з відповідача-2 на користь позивача 2.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/678/24 позов Керівника Окружної прокуратури міста Суми в інтересах держави в особі: 1. Сумської обласної ради, 2. Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації до відповідачів: 1. Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Газенергопостач" про визнання недійсними додаткових угод до договору публічної закупівлі та стягнення коштів у сумі 411 672,55 грн задоволено повністю.
Визнано недійсними додаткові угоди від 14.05.2021 № 3, від 23.08.2021 № 4, від 20.10.2021 № 5, від 09.11.2021 № 6, від 11.11.2021 № 7, від 24.12.2021 № 8, від 28.12.2021 № 9, від 12.01.2022 № 11 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №29-1/21, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Газенергопостач".
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Газенергопостач" на користь Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації безпідставно сплачені кошти в сумі 411 672,55 грн.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Газенергопостач" на користь Сумської обласної прокуратури 24 319,26 грн витрат по сплаті судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги прокурора, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність у прокурора повноважень на звернення до суду з даним позовом в інтересах визначених ним позивачів, встановив, що шляхом підписання спірних додаткових угод відбулась зміна істотних умов договору в частині збільшення ціни за одиницю товару, проте Законом України "Про публічні закупівлі" прямо передбачена імперативна вимога для зміни істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) не більш, ніж на 10% як максимальний ліміт такого збільшення незалежно від того, як часто відбуваються таки зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Вказане слугувало підставою для визнання додаткових угод №3-№9 та №11 до договору про постачання електричної енергії від 22.02.2021 №29-1/21 недійсними на підставі пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та у порядку, визначеному статтями 203, 215 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача-2 на користь позивача-2 4111672,55 грн безпідставно сплачених бюджетних коштів.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Газенергопостач" 09.05.2025 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі № 920/678/24 скасувати; ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити; судові витрати покласти на Окружну прокуратуру міста Суми.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач-2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача-2 зводяться до наступного:
-при укладанні спірних угод, сторонами збільшено ціну за електричну енергію на підставі Договору за розрахункові періоди 2021 року та було дотримано вимоги ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки зазначену ціну збільшено в межах коливань ціни зазначеного товару на ринку так як в момент дії Договору на ринку електричної енергії, середньозважені ціни на 1 кВт/год електричної енергії поступово збільшувалися з 1462,52 грн МВт/год (січень 2021) до 2793,44 грн МВт/год (жовтень 2021), що становить приблизно 190%, тоді як за змістом додаткових угод №№3-9, 11 за ті ж розрахункові періоди 2021 року загальний відсоток збільшення ціни за 1 кВт /год не перевищує середньозважені ціни на електричну енергію;
- є необґрунтованими висновки суду першої інстанції про укладення додаткової угоди № 11 від 12.01.2022 до Договору у зв`язку із коливанням ціни товару на ринку та наявність підстав для визнання цієї додаткової угоди недійсною, як такої, що суперечить п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки відповідно до додаткової угоди № 11 від 12.01.2022 до Договору сторони збільшили ціну за одиницю електричної енергії до 3,89640 грн з ПДВ, не у зв`язку із коливанням ціни, а у зв`язку зі збільшенням тарифу на послуги з передачі електричної енергії;
- при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано специфіки торгівлі електричною енергією на "ринку на добу наперед" та "внутрішньодобовому ринку", яка здійснюється за біржовими механізмами на щоденній основі, підвищення ціни на електричну енергію не можливо передбачити і закласти в ціну на момент подання тендерної пропозиції наперед (як правило наперед на рік);
- у спірних правовідносинах діє редакція п. 2 ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", яка дозволяє у договорі про закупівлю електричної енергії збільшувати ціну за одиницю товару декілька разів протягом виконання договору про закупівлю за умови, що кожне збільшення ціни за одиницю товару не перевищуватиме 10 відсотків без обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару. Для інших категорій товарів збільшувати ціну за одиницю товару можна не частіше ніж один раз на 90 днів. Зазначеної позиції дотримується й Міністерство економіки України, яке є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері публічних закупівель, у роз`ясненнях, розміщених на офіційному сайті (https://www.me.gov.ua/InfoRez/Details?id=35c41d5f-2d24-470fa4ee[1]74ed2c199290&lang=uk-UA).
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
12.06.2025 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив прокурора на апеляційну скаргу, в якому прокурор просить суд апеляційну скаргу відповідача-2 залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.
Узагальнені доводи прокурора зводяться до того, що додатковими угодами №3-9 та №11 ціну електричної енергії збільшено на понад 10 % та загалом на 97,79 %, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", відтак наявні підстави для визнання недійсними вказаних додаткових угод та стягнення надмірно сплачених за ними коштів.
Згідно із твердженнями представника відповідача-2 сторони можуть вносити зміни до договору про закупівлю декілька разів за умови, що кожне збільшення ціни за одиницю товару не перевищуватиме 10%, при цьому відповідач-2 посилається на відповідне роз`яснення Міністерства економіки України.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 не погодилась із відповідними роз`ясненнями Мінекономіки та зазначила, що право тлумачити норму права є виключним правом суду. Роз`яснення державних органів (листи, рекомендації) не є нормою права і не мають юридичного значення, про що вказано і в самому листі Мінекономіки. Водночас Верховним Судом викладено власне тлумачення відповідної правової норми. Згідно з правовим висновком Верховного Суду обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Позивачі та відповідач-1 письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Явка представників сторін.
У судове засідання, призначене на 22.04.2026, з`явився прокурор.
Представники позивачів та відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у матеріалах справи містяться довідки про доставку ухвали суду від 08.04.2026 до електронних кабінетів учасників справи у підсистемі "Електронний суд".
Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
З огляду на вказане та враховуючи, що розгляд справи неодноразово відкладався, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивачів та відповідачів.
Прокурор у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача-2, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, Комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" (далі - Споживач), згідно з даними електронної системи "PROZORRO" (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-01-22-002444-c) проведено закупівлю електричної енергії.
За результатами вказаної закупівлі укладено договір від 22.02.2021 № 29-1/21 з ТОВ "Компанія Газенергопостач" (далі - Договір) з остаточною ціновою пропозицією 2 325 059,01 грн.
Відповідно до п.2.1. Договору постачальник зобов`язується у 2021 році поставити Споживачу електричну енергію за кодом ДК 021:2015 №09310000-5 "Електрична енергія" (далі-електрична енергія або товар) для забезпечення потреб електричних установок Споживача з загальною дозволеною потужністю 842 кВт, а споживач зобов`язується оплатити Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Пунктом 2.2 Договору плановий обсяг постачання електричної енергії за цим Договором складає 1180233 кВт/год на рік.
Згідно з п.5.2 Договору ціна (тариф) електричної енергії становить 1,64 грн за 1 кВт/год, крім того ПДВ 0,33 грн, всього з ПДВ -1,97 грн за 1 кВт/год.
Загальна вартість цього Договору становить 2 325 059 грн грн., в тому числі ПДВ 387 509,84 грн. (п.5.4 Договору).
В подальшому, між ТОВ "Компанія Газенергопостач" та Комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" укладено низку додаткових угод, якими суттєво збільшено первісну ціну товару в Договорі, яка була визначена за результатами переговорною процедурою.
Зокрема, до Договору сторонами укладено 13 додаткових угод, 9 з яких стосуються збільшення фактичної ціни (тарифу) з одночасним зменшенням обсягу постачання, зокрема:
- додатковою угодою № 2 від 08.04.2021 у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення та відповідно до п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", сторони домовились змінити ціну за електроенергію за 1 кВт/год до 10 відсотків та внести зміни до договору про постачання електричної енергії від 22.02.2021 та викладено окремі пункти у наступній редакції. А саме, п.5.2 Ціна (тариф) електричної енергії становить 1,80583 грн за 1 кВт/год, крім того ПДВ 0,36117 грн, всього з ПДВ - 2,16700 грн (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.04.2021);
- додатковою угодою № 3 від 14.05.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 2,16700 грн з ПДВ за 1 кВт/год на 2,28 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 15,7 % від ціни, визначеної договором, з урахуванням додаткової угоди № 1, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.05.2021);
- додатковою угодою № 4 від 23.08.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 2,28 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 2,47272 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 25,51% від ціни, визначеної договором, з урахуванням додаткової угоди № 1, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.08.2021);
- додатковою угодою № 5 від 20.10.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 2,47272 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 2,68471 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 36,27% від ціни, визначеної договором, з урахуванням додаткової угоди № 1 (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.10.2021);
- додатковою угодою № 6 від 09.11.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 2,68471 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 2,91558 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 47,99% від ціни, визначеної договором, з урахуванням додаткової угоди № 1 (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.11.2021);
- додатковою угодою № 7 від 11.11.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 2,91558 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 3,16930 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 60,87 % від ціни, визначеної договором, з урахуванням додаткової угоди № 1 (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.11.2021);
- додатковою угодою № 8 від 24.12.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 3,16930 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 3,48580 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 76,94% від ціни, визначеної договором, з урахуванням додаткової угоди № 1 (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.12.2021);
- додатковою угодою № 9 від 28.12.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 3,48580 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 3,83435 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 94,63% від ціни, визначеної договором, з урахуванням додаткової угоди № 1 (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.12.2021);
- додатковою угодою № 11 від 12.01.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 3,83435 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 3,89640 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 97,78 % від ціни, визначеної договором, з урахуванням додаткової угоди № 1 (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.01.2022).
В обґрунтування позовних вимог, Прокурор зазначає, що загалом, додатковими угодами №№ 3-9 та №11 до Договору безпідставно внесені зміни до істотних умов Договору, якими змінено ціну за 1 кВт/год (збільшено на 97,79%) від ціни, визначеної Додатковою угодою №1 до договору, та зменшено обсяг постачання, чим порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах в особі Сумської обласної ради та Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації.
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. 
За приписами частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Керівник Окружної прокуратури м. Суми, звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Сумської обласної ради та Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації, зазначив підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом та представництва інтересів держави те, що позивачами як органами, уповноваженим на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, не вжито належних заходів щодо усунення порушень в межах своїх повноважень, в тому числі шляхом звернення до суду.
Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Сумської обласної ради з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону).
Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 1, ч. 4 та ч. 8 ст. 60 Закону).
Частинами 2 та 4 ст. 61 Закону передбачено, що районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, ст. 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно зі ст. 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. 
На території Сумської області таким органом місцевого самоврядування є Сумська обласна рада. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (п. 8.39 - 8.45 постанови).
Відповідно до статуту КНП Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня», (далі - Підприємство), погодженого головою Сумської обласної ради від 13.09.2022, засновником Підприємства є Сумська обласна рада та знаходиться у функціональному підпорядкуванні Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації. (орган функціонального підпорядкування).
Управління Підприємством здійснює засновник та орган управління.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 погоджується з тим, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців Сумської області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади Сумської області (п. 8.47 постанови).
З урахуванням викладеного, Сумська обласна рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету.
Фінансування вказаної закупівлі здійснювалося за рахунок коштів загального фонду обласного бюджету.
За інформацією Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області фінансування за вказаним договором у 2021 році було здійснено головним розпорядником бюджетних коштів Управлінням охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації.
Згідно з пунктом 1.4. Статуту комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня», Підприємство знаходиться у функціональному підпорядкуванні Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації.
Відповідно до п. 5.2 Положення про Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 28.07.2020, завданнями Управління є управління підзвітними та підконтрольними закладами, установами, підприємствами охорони здоров`я, які утримуються за рахунок коштів обласного бюджету.
Згідно з п. 6.4 Положення Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації здійснює організаційно-методичне керівництво комунальними закладами охорони здоров`я на території області.
Відповідно до п. 6.12 Положення Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації складає плани перспективного та поточного розвитку мережі охорони здоров`я міста, вносить пропозиції до проєкту обласного бюджету в частині фінансування закладів охорони здоров`я, що утримуються за рахунок коштів обласного бюджету, на виконання їх статутних повноважень, проводить моніторинг та аналіз використання коштів обласного бюджету по галузі охорони здоров`я, забезпечує в межах компетенції ефективне і цільове використання коштів обласного бюджету з урахуванням визначених повноважень.
Враховуючи наведене, Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації є органом, уповноваженим державою на здійснення повноважень у спірних правовідносинах.
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, в тому числі і місцевих бюджетів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) угод, на підставі яких ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України бути дотримано принцип ефективності та результативності при складанні та виконанні бюджетів де усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання послуг, гарантованих державою, місцевим самоврядуванням, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
З урахуванням наведеного надмірне витрачання коштів внаслідок укладення додаткових угод щодо збільшення ціни товару понесло саме Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації, як головний розпорядник бюджетних коштів, який здійснює його фінансування.
Водночас правильність зазначення у якості позивача органу місцевого самоврядування, який є засновником підприємства та головного розпорядника бюджетних коштів підтверджується позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 09.08.2023 (справа №924/1283/21).
Таким чином, враховуючи, що фінансування за оспорюваними додатковими угодами здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету Сумської громади, належними позивачами у зазначеній справі є Сумська обласна рада та Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації.
Ураховуючи, що вказані інтереси до цього часу залишаються не захищеними, а уповноваженими органами допущено бездіяльність, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах та підстави для звернення з даним позовом в інтересах держави.
Зазначене є доказом нездійснення захисту інтересів держави уповноваженими суб`єктами владних повноважень та вказує на наявність підстав для застосування представницьких повноважень прокурором.
На виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» направлено відповідний лист-повідомлення до Сумської обласної ради від 05.04.2024 № 51-3195 вих 24, в якому зазначено про наявність порушення інтересів громади та запропоновано вжити заходів стосовно звернення до суду з метою стягнення надмірно сплачених коштів.
Від Сумської обласної ради 23.04.2024 надійшла відповідь на лист окружної прокуратури, з якої слідує, що позовну заяву до ТОВ «Компанія Газенергопостач» подавати не планує та не заперечує проти вжиття заходів представницького характеру органами прокуратури.
Крім того, Окружною прокуратурою міста Суми з метою спонукання Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації вжити заходи стосовно звернення до суду з метою стягнення надмірно сплачених коштів за вказаним договором надіслано лист від 19.04.2024 № 51-3647 вих 24.
У листі Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації від 01.05.2024 №01-26/6-1026 повідомило, що Управління не є стороною договору про постачання електричної енергії №29-1/21 від 22.02.2021 та вважає, що в нього відсутні правові підстави для звернення до суду з позовом про визнання недійсним додаткових угод до нього.
Вказане свідчить про нездійснення Сумською обласною радою та Управлінням охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації, як уповноваженими органами у спірних правовідносинах, захисту інтересів держави у встановленому законом порядку.
Прокурором розцінена така поведінка позивачів як нездійснення уповноваженими органами, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, захисту інтересів держави. А тому, така усвідомлена пасивна поведінка позивачів є достатньою підставою для звернення прокурора до суду для захисту інтересів держави.
Вказане свідчить про нездійснення суб`єктом владних повноважень захисту законних інтересів держави та відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є виключною підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову, ураховуючи, що інтереси держави на цей час залишаються незахищеними.
У даному випадку вбачаються підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, висновки місцевого господарського суду з приводу чого є обґрунтованими та скаржником не спростовані.
Щодо суті заявлених позовних вимог судом апеляційної встановлено таке.
Предметом позову у даній справі, яка переглядається, є визнання недійсними додаткових угод №3-9 та №11 до Договору на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України як таких, що укладені з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Скаржник, заперечуючи вказані доводи прокурора, наголошує на тому, що не порушував положення пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки довів належними доказами (ціновими довідками Харківської та Сумської торгово-промислових палат, інформацією про рівень цін із сайту "Оператор ринку") факт коливання ціни товару на ринку у певний період часу, що було законною підставою для укладення спірних додаткових угод.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для частково задоволення позовних вимог та визнання недійсними оспорюваних додаткових угод №3-9 та №11 з огляду на таке.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.
Укладений між сторонами спору Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який укладений за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі».
Відповідно до статті 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Згідно з частиною 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та / або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Передбачена частиною 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у cправі № 908/653/22.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
У цій справі, як вже раніше зазначалося, сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону (в редакції на момент укладення додаткової угоди №3) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Верховним Судом у справі №927/491/19 зазначено, що обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни, та від кількості підписаних додаткових угод.
Таким чином, збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10% від визначеної в договорі у будь-якому випадку суперечить п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Аналогічні порушення допущені при підписанні усіх інших оспорюваних додаткових угод №№3-9 та 11.
Отже, підписання сторонами додаткових угод до Договору, зокрема №№3-9 та №11 призвело до необґрунтованого збільшення ціни (тарифу) електричної енергії понад 10 %, а в цілому на 97,79%, що відповідно порушує вимоги чинного законодавства та не відповідає приписам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Таким чином, оспорюванні додаткові угоди, якими підвищено ціну на електричну енергію укладені в порушення вимог ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та повинні бути визнані недійсними з огляду на наступне.
Законом України "Про публічні закупівлі" встановлюються правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Одними з основних засад (принципів) бюджетного законодавства та Закону України "Про публічні закупівлі" є максимальна економія, ефективність та пропорційність, добросовісна конкуренція серед учасників.
На момент підписання Договору Відповідачеві було відомо про ціни на електричну енергію що існували на ринку. Підписавши Договір, Відповідач погодився з його умовами, в тому числі щодо ціни товару.
Поряд із цим, TOB "Компанія "Газенергопостач" мало право відмовитися від укладення відповідного договору згідно з ч. 7 ст. 33 Закону України «Про публічні закупівлі», в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, однак не скористалося цим.
Доводи апеляційної скарги відповідача-2 із посиланням на роз`яснення Міністерства економіки України про те, що насправді пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дозволяє у договорі про закупівлю електричної енергії збільшувати ціну за одиницю товару декілька разів протягом виконання договору про закупівлю за умови, що кожне збільшення ціни за одиницю товару не перевищуватиме 10 відсотків без обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару судом відхиляються як такі, що ґрунтуються на невірному тлумачення зазначеної норми Закону.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 не погодилась із відповідними роз`ясненнями Мінекономіки та зазначила, що право тлумачити норму права є виключним правом суду. Роз`яснення державних органів (листи, рекомендації) не є нормою права і не мають юридичного значення, про що вказано і в самому листі Мінекономіки. Водночас Верховним Судом викладено власне тлумачення відповідної правової норми.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Щодо позовної вимоги прокурора про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 411672,55 грн колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі статтею 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За приписами частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, за подібних обставин, дійшла висновку, що кошти одержані відповідачем безпідставно, оскільки підстава внаслідок визнання додаткових угод недійсними відпала, тому останній зобов`язаний їх повернути в силу статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Оскільки судом встановлено, що спірні додаткові угоди №3-11 є недійсними, останні не породжують жодних правових наслідків для сторін, відповідно, правовідносини з постачання товару між позивачем та відповідачем у спірний період регулюються Договором без урахування внесених до нього недійсними додатковими угодами змін, тобто і поставка товару, і його оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов договору в редакції додаткової угоди № 2. Постачання електричної енергії споживачу і його оплата за період з лютого до листопада 2021 року мала здійснюватися сторонами з розрахунку ціни за одиницю електричної енергії - 3,43978 грн з ПДВ.
Наведена правова позиція узгоджується зі сталою та послідовною практикою Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, Верховного Суду в постановах від 13.04.2023 у справі №908/653/22, від 16.02.2023 у справі № 903/366/22, від 16.02.2023 у справі №903/383/22, від 07.02.2023 у справі №927/188/22.
З матеріалів справи вбачається, що КНП Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" на підставі договору та додаткових угод №№ 3-9 та №11 до Договору фактично отримала (згідно з актами прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії):
-за березень 2021 року (акт від 31.03.2021) - 113668 кВт.год на загальну суму з ПДВ) 223 923,42 грн, за фактичною ціною 1,97 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з Договором №29-1/21 від 22.02.2021;
- за квітень 2021 року (акт від 30.04.2021) - 116354 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 252138,65 грн, за фактичною ціною 2,167 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №2 від 08.04.2021;
-за травень 2021 року (акт від 07.06.2021) - 106731 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 243 346,68 грн, за фактичною ціною 2,28 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №3 від 14.05.2021;
- за червень 2021 року (акт від 30.06.2021) - 92423 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 210724,44 грн, за фактичною ціною 2,28 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №3 від 14.05.2021;
- за липень 2021 року (акт від 10.08.2021) - 38864 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 298828,20 грн, за фактичною ціною 2,28 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №3 від 14.05.2021;
- за серпень 2021 року (акт від 15.09.2021) - 112756 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 278814,01 грн, за фактичною ціною 2,47272 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №4 від 23.08.2021;
- за вересень 2021 року (акт від 18.10.2021) - 99904 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 247034,63 грн, за фактичною ціною 2,47272 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №4 від 23.08.2021;
- за жовтень 2021 року (акт від 12.11.2021) - 132967 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 356978,10 грн, за фактичною ціною 2,68471 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №5 від 20.10.2021;
- за листопад 2021 року (акт від 15.12.2021) - 67291 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 213265,09 грн, за фактичною ціною 3,16930 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №7 від 11.11.2021;
- за січень 2022 року (акт від 07.02.2022) - 116555 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 454144,91 грн, за фактичною ціною 3,89640 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №11 від 12.01.2022.
Відповідно до поданого Прокурором розрахунку загальний розмір зайво сплачених коштів становить 411672,55 грн (т. 1 а.с. 60).
Зазначена сума обрахована як різниця між сумою коштів, які фактично перераховано TOB "Компанія Газенергопостач" за електричну енергію по цінам згідно оспорюваних додаткових угод №№3-9 та №11 та вартістю електричної енергії, виходячи з ціни з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 до Договору.
Таким чином, грошові кошти в сумі 411672,55 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем-2, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач-2 зобов`язаний їх повернути позивачу-2, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у результаті підписання Додаткових угод №№3-9 та №11 у надмірному розмірі сплачено на користь ТОВ "Компанія "Газенергопостач" бюджетні кошти у сумі 411672,55 грн, чим порушено інтереси держави, а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача 2 на користь Управління охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації, а позов в цій частині підлягав задоволенню.
Враховуючи викладене, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Нормою статті 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду у даній справі. Скаржниками не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
Судові витрати.
Згідно зі статтею 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Газенергопостач" на рішення Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі №920/678/24 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 16.04.2025 у справі №920/678/24 залишити без змін.
3. Матеріали справи №920/678/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

У зв`язку з відпусткою судді Коробенка Г.П. з 27.04.2026 по 30.04.2026 повний текст постанови складено 01.05.2026.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук 

Судді Г.П. Коробенко

О.М. Сибіга