Справа № 931/818/25 	Головуючий у 1 інстанції: Кідиба Т. О. 	
Провадження № 22-ц/802/630/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
з участю:
секретаря судового засідання – Савчук О. В.,
позивача – ОСОБА_1 , 
представника позивача –  ОСОБА_2 , 
представника відповідача – Мартинюка Д. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватне підприємство Західна Аграрна Компанія" про розірвання договору оренди землі, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником Гаврильчак-Кметь Кариною Андріївною, на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 05 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи тим, що він є власником земельних ділянок площею 1,1073 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0514, площею 0,3466 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0363, та площею 1,3787 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0621, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Шельвівської сільської ради Володимирського (колишнього Локачинського) району Волинської області. 
Зазначав, що 20 листопада 2017 року між ним та ПП "Західна Аграрна Компанія" було укладено договір оренди землі, об`єктом якого є вищевказані земельні ділянки, та зареєстровано право оренди.
Однак, у порушення п.п. 9, 11, 31 договору орендарем (відповідачем у справі) не сплачувалася орендна плата позивачу в період з 2018 року по 2024 рік, що є неналежним виконанням зобов`язань.
Покликався на те, що систематична несплата орендної плати, передбаченої договором, є істотним порушенням його умов, оскільки позбавляє його можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельні ділянки використовує інша особа.
Враховуючи наведене, просив суд розірвати договір оренди землі б/н від 20 листопада 2017 року, укладений між ним та ПП "Західна Аграрна Компанія", об`єктом якого є земельні ділянки площею 1,1073 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0514, площею 0,3466 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0363, та площею 1,3787 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0621, на підставі якого зареєстроване право оренди земельної ділянки державним реєстратором, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М. В. 24.01.2018 року, номер запису про інше речове право: 24569718, 24569463; державним реєстратором, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. 27.09.2018 року, номер запису про інше речове право: 28212327. Також просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у справі, попередній розрахунок яких становить: 968,96 грн витрат по сплаті судового збору та 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 05 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника Гаврильчак-Кметь К. А. подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.
Підставами апеляційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність заборгованості з орендної плати, посилаючись виключно на видатковий касовий ордер від 20 листопада 2017 року, який не оформлений належно, відповідно до якого позивач нібито отримав 222 043,80 грн у рахунок орендної плати за майбутні періоди. Проте, він стверджує, що не отримував цих коштів, а також вважає, що судом не враховано, що в договорі оренди землі від 20 листопада 2017 року немає пункту, який передбачає виплату орендної плати наперед за всі роки. Договір не містить жодних положень щодо попередньої або авансової сплати орендної плати, додаткові угоди до договору не укладалися, а також позивач не надавав згоди на такий порядок розрахунків і не звертався із відповідними заявами. Це свідчить про відсутність правових підстав вважати, що сторони узгодили інший порядок виконання зобов`язання, ніж прямо передбачений договором. 
Відповідно до пункту 13 розмір орендної плати переглядається раз на рік. Зазначене свідчить про те, що розмір орендної плати є змінним та залежить від певних обставин, зокрема нормативної грошової оцінки землі та інших факторів.
За таких умов покликання відповідача на здійснення одноразової виплати орендної плати за весь строк дії договору, який становить 49 років, є таким, що суперечить суті договірних відносин сторін та виключає можливість реалізації передбаченого договором механізму щорічного перегляду орендної плати. Таким чином, твердження відповідача про сплату орендної плати наперед за всі роки користування земельною ділянкою не відповідає дійсності та є необґрунтованим і не узгоджується з умовами самого договору.
Також вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги зауваження позивача щодо неналежного оформлення видаткового касового ордеру. Наданий відповідачем касовий ордер містить істотні недоліки, зокрема відсутність належного заповнення всіх обов`язкових реквізитів. Касовий ордер не містить ідентифікуючих даних про отримувача, про призначення прописаної суми, яку нібито він одержав, не вказано, що це: аванс та/або виплата за майбутні періоди, передбачені договором, не зазначено за який період ця сума. Є посилання лише на спірний договір, який не містить умов про здійснення платежів у його користь в рахунок майбутніх періодів, що не відповідає вимогам до первинного бухгалтерського документа та свідчить про його недостовірність. Також зазначає, що цей касовий ордер не може бути дійсним і з огляду на норми законодавства щодо максимального розміру видачі готівки, оскільки було заборонено обіг готівки понад 50000 грн, яке встановлено п. 6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 29.12.17 р. №148.
Вказує, що суд першої інстанції безпідставно визнав такі недоліки формальними, не надавши їм належної правової оцінки. Такий висновок є помилковим, оскільки сам по собі видатковий касовий ордер не підтверджує фактичного отримання грошових коштів позивачем. У матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які би підтверджували реальний рух коштів, зокрема банківські документи, розписки чи інші первинні документи, які беззаперечно свідчили би про передачу грошових коштів. Він заперечує факт отримання зазначеної суми, а суд, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, фактично переклав обов`язок доказування на сторону позивача.
Також зазначає, що суд залишив поза увагою те, що згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, відповідач щорічно подавав звітність про суму нарахованих та виплачених сум з оренди землі на протязі 2017-2023 років, що прямо суперечить позиції відповідача про її одноразову виплату наперед. Але фактично він з моменту укладення договору не отримував жодного платежу, визначеного договором, та відповідно до нарахованих відповідачем у податковому обліку.
До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ ПП «Західна Аграрна Компанія», в якому викладено аргументи щодо необґрунтованості апеляційної скарги. Вказується, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги позивача про те, що умовами в договорі оренди землі від 20 листопада 2017 року немає пункту, який передбачає виплату орендної плати за всі роки, не заслуговують на увагу з огляду на те, що чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій статтею 14 Закону України «Про оренду землі».
Вказує, що, враховуючи положення статті 531 ЦК України, зміст видаткового касового ордеру від 20 листопада 2017 року, який свідчить про те, що позивач погодився на отримання орендної плати за майбутні періоди згідно з укладеним договором оренди землі у загальному розмірі 222 043,80 грн, а також дії відповідача, який сплатив вказану суму, вважає, що сторони погодили у письмовій формі вказаний порядок сплати орендної плати, і цей порядок було реалізовано сторонами, отже у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем по сплаті орендної плати за користування земельними ділянками.
Вважає, що отримання грошових коштів спростовують доводи позивача про систематичну несплату орендної плати станом на день пред`явлення позову, як підставу для розірвання договору оренди.
На підставі наведеного просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду від 05 березня 2026 року залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник Гаврильчак-Кметь К. А. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав, наведених у ній.
Представник відповідача Мартинюк Д. В. заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно із ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.  У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно із частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду 
Судом установлено, що  ОСОБА_1 є власником земельних ділянок для ведення селянського господарства: площею 1,1073 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0514; площею 0,3466 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0363, та площею 1,3787 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0621, всього загальною площею 2,8326 га, на підставі Державного акта серії ЯГ № 064538 (а.с. 12).
20 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ПП "Західна Аграрна Компанія" був укладений договір оренди землі б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 передав належні йому земельні ділянки загальною площею 2,8326 га із кадастровими номерами 0722486300:05:000:0514, 0722486300:05:000:0363, 0722486300:05:000:0621, що знаходяться на території Шельвівської сільської ради Локачинського району Волинської області, а ПП "Західна Аграрна Компанія" прийняло ці земельні ділянки в оренду строком на 49 років (а.с.5-7). 
Як убачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Приватне підприємство Західна Аграрна Компанія" є правонаступником ПП "Західна Аграрна Компанія" (а.с.26-30).
На підставі вказаного договору зареєстроване право оренди вищевказаних земельних ділянок за орендарем - ПП "Західна Аграрна Компанія" державним реєстратором, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М. В. 24 січня 2018 року, номер запису про інше речове право: 24569718, 24569463, та державним реєстратором, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С. В. 27 вересня 2018 року, номер запису про інше речове право: 28212327, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №446945027 (а.с.9-10).
Відповідно до вказаного договору, а саме пункту 9 договору оренди, передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій або за домовленістю сторін у натуральній формі та у наступних розмірах: - грошовій формі - 5629,20 грн, що складає 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік; у натуральній формі - зерном, яка відбувається за письмовою заявою орендодавця. Орендна плата сплачується шляхом видачі коштів або зерна орендодавцеві за мінусом суми податку на дохід фізичних осіб, інших встановлених податків та зборів, які орендар, що за погодженням сторін виступає в статусі податкового агента, зобов`язаний сплатити до бюджету. Виплата орендної плати в грошовій формі здійснюється готівкою з каси орендаря за місцезнаходженням орендаря. Орендар може здійснити виплату орендної плати через відділення поштового зв`язку або на банківський рахунок орендодавця. 
Орендна плата вноситься у строк до 31 грудня щорічно (п.11 договору оренди).
Відповідно до п. 12 договору оренди передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами (накладними).
Пунктом 31 договору визначено обов`язки орендаря, серед яких і своєчасне і в повному обсязі внесення орендодавцю орендної плати в порядку, у строки та у формі, які передбачені цим договором.
Відповідно до розділу «Зміна умов договору, його припинення та відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору», що передбачені у пунктах 34, 36, 40, визначено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Розірвання договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 звернувся 
до суду з позовом до ТОВ "Приватне підприємство Західна Аграрна Компанія" про розірвання договору оренди землі, посилаючись на те, що ТОВ "Приватне підприємство Західна Аграрна Компанія" (орендар) не виконало обов`язок зі сплати орендної плати за 2018-2024 роки, що є істотним порушенням умов укладеного між ними договору оренди землі, посилався на відповідні норми ЦК України та Закону України «Про оренду землі», у тому числі, на статтю 651 ЦК України, пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України.
Серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків у пункті 1 частини другої статті 11 ЦК України вказується, зокрема, договори.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
У частині першій статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом 
(частина друга статті 792 ЦК України).
Правилами частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства.
За загальним правилом частини першої статті 651 ЦК України, яке застосовується до будь-яких цивільних (приватноправових) правовідносин з приводу зміни або розірвання цивільних (приватноправових) договорів, така зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винятком з цього правила (про те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін) є приписи частини другої статті 651 ЦК України, що надають суду повноваження зі зміни або розірвання договору (без наявності згоди сторін), проте у випадках, визначених законом. Тож загальне правило про розірвання та зміну договору без згоди сторін на підставі рішення суду передбачене у частині другій статті 651 ЦК України, що визначає універсальні засади, застосовні до всіх видів приватноправових договорів.
З огляду на наведені правила абзацу першого частини другої статті 651 ЦК України як цивільне законодавство, так і земельне, передбачає окремі приклади його застосування, що мають характер загальних для усіх цивільних відносин (у разі істотного порушення цивільного договору іншою стороною), а також характер спеціалізованих - для інших приватноправових договорів та для інших окремо застережених у законі видів порушень цивільних договорів (зокрема, окремі правила статті 141 ЗК України, застосовні до догорів оренди землі).
Спеціальними у врегулюванні розірвання договору оренди землі є приписи статті 32 Закону України «Про оренду землі», а також статті 141 ЗК України, пункт «д» частини першої якої передбачає, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Водночас істотним, відповідно до цієї норми права, є таке порушення стороною договору його умов, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору. 
У частині другій статті 651 ЦК України використано формулу закінчення «та в інших випадках», що дозволяє зробити висновок, що правило, викладене у цій правовій нормі, не може бути скасоване (ані спеціальним законодавством, ані домовленістю сторін), а може бути винятково доповнене - спеціальним законодавством або домовленістю сторін.
З наведеного можна зробити висновок, що приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.
Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23. 
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).
Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»).
Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.
Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23).
Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 
(стаття 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку 
про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Заперечуючи позовні вимоги, ТОВ «ПП Західна Аграрна Компанія» вважає, що систематичної несплати за користування земельними ділянками у відповідача не було, покликаючись на видатковий касовий ордер від 20 листопада 2017 року, зміст якого свідчить про те, що позивач погодився на отримання орендної плати за майбутні періоди згідно з укладеним договором оренди землі у загальному розмірі 222 043,80 грн, а тому відсутні підстави для розірвання договору оренди.
Разом з тим, позивач категорично заперечує факт отримання вказаної суми і домовленість про оплату за оренду землі наперед, зазначаючи, що цим неналежним доказом не підтверджено факт виконання умов договору оренди, так як касовий ордер містить істотні недоліки, зокрема відсутні належні всі обов`язкові реквізити, не вказано, чи це аванс чи виплата за майбутні періоди, передбачені договором.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що підпис на наданих документах про розрахунок за орендну плату схожий на його, однак вказаних коштів за оренду він від ТОВ ПП «Західна Аграрна Компанія» не отримував. 
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог статті 545 ЦК України, яка визначає умови підтвердження виконання зобов`язання, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Беручи до уваги наведені стороною позивача доводи щодо неотримання ОСОБА_1 зазначеної відповідачем суми в розмірі 222043,80 грн в якості орендної плати за всі роки дії договору оренди, досліджуючи видатковий касовий ордер, колегія суддів вважає, що сам по собі видатковий касовий ордер не підтверджує фактичного отримання грошових коштів позивачем. 
Станом на день укладення договору оренди та оформлення наданого суду видаткового касового ордеру від 20 листопада 2017 року діяло Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління НБУ 15 грудня 2004 року № 637, в п.3.12 якого визначено, що під час одержання касових ордерів або видаткових відомостей касир зобов`язаний перевірити: наявність і справжність на документах відповідних підписів, а на видатковиій відомості – дозвільного напису керівника підприємства або осіб, які ним уповноважені; правильність оформлення документів, наявність усіх реквізитів; наявність перелічених у документах додатків. У разі невиконання хоча б однієї із зазначених вимог, касир повертає документи для відповідного оформлення. Касові ордери або видаткові відомості одразу ж після одержання або видачі за ними готівки підписуються касиром, а на доданих до них документах ставиться відбиток штампа або напис «Оплачено» із зазначенням дати (число, місяць, рік).
Крім того, цим же положенням було передбачено обов`язкове ведення журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів та касової книги.
Відповідно до п.3.11 Положення прибуткові та видаткові касові ордери до передавання в касу реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів.
У матеріалах справи також відсутні будь-які інші докази, які би підтверджували реальний рух коштів, зокрема вказані банківські документи, розписки чи інші первинні документи, які беззаперечно свідчили би про передачу грошових коштів позивачу в рахунок орендної плати.
У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Видача касових ордерів і видаткових відомостей на руки особам, які вносять або одержують готівку, забороняється.
Приймання і видача готівки за касовими ордерами проводиться тільки в день їх складання.
Виправлення в касових ордерах та видаткових відомостях забороняються.
Реквізити у видатковому ордері "Одержав", "Дата", "Сума", "Підпис одержувача", дані документа, що засвідчує особу отримувача (які заповнюються отримувачем готівки (додаток 3 до цього Положення). Інші реквізити в касових ордерах та видаткових відомостях є обов`язковими до заповнення.
Касові документи після складання касиром звіту та оброблення цього звіту комплектуються в хронологічному порядку, нумеруються, формуються в справи відповідно до номенклатури справ та зберігаються відповідно до законодавства України відповідальною особою, на яку керівником покладено обов`язок щодо їх зберігання.
Відповідно до п.2.3 вказаного Положення підприємства (підприємці) мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою та /або з фізичними особами протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами в межах граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідною постановою Правління НБУ. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи шляхом перерахування коштів з поточного рахунку або внесення коштів до банку.
Згідно з постановою Правління НБУ від 06 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», що діяла на час оформлення спірного видаткового касового ордеру, між фізичною особою та підприємством (підприємцем) протягом одного дня встановлено гранична сума розрахунків готівкою в розмірі 50000 гривень.
Разом з тим, також на користь доводів позивача ОСОБА_1 про невиплату йому одноразово орендарем суми орендної плати 20 жовтня 2017 року суд апеляційної інстанції враховує долучені позивачем до справи відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, відомості до якого подаються платниками, зокрема відомості про нарахування суми орендної плати за 2017-2023 роки ОСОБА_1 ТОВ «ПП ЗАК» в загальній сумі 50,099,83 грн (без врахування податків і зборів).
Щодо отримання цих платежів позивач ОСОБА_1 також заперечував. А відповідач у свою чергу не надав суду жодних підтверджуючих документів, які би свідчили про перерахування щороку таких сум у рахунок орендної плати в користь орендодавця.
Відповідно до п. 51.1 ст. 51 ПКУ платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені ПКУ для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу.
Форму Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску затверджено наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року № 4 із змінами та доповненнями.
Таким чином, подані до податкового органу відповідачем ТОВ «ПП ЗАК» відомості про щорічне нарахування та сплату орендодавцю ОСОБА_1 сум орендної плати за договором оренди землі не підтверджені, а тому не відповідають дійсності і не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недоведеності оплати орендної плати, оскільки належних доказів щодо цього відповідачем суду не надано.
Аналізуючи наведені норми закону та обставини справи, докази на підтвердження доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відповідач допустив порушення істотних умов договору щодо виплати орендної плати, що порушило передбачене договором право орендодавця на її своєчасне отримання, тому, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Суд не бере до уваги покликання сторони відповідача на правові позиції, висловлені Верховним Судом у постановах від 02 жовтня 2019 року у справі № 321/329/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 704/236/17 та від 22 січня 2020 року у справі № 387/193/19, оскільки обставини, встановлені в наведених справах, відрізняються від обставин, якими обґрунтовано позов у даній справі, так як позивачі у вказаних справах визнавали факт отримання ними сум орендної плати та підписання розписок про одержання цих коштів наперед, а тому ці правові позиції не є релевантними до даної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. 
З урахуванням вищевказаного, доводи апеляційної скарги позивача є обґрунтованими, а судове рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути сплачений позивачем судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 2422,40 грн (968,96 грн + 1453,44 грн) з відповідача. 
В судовому засіданні 26 травня 2026 року після завершення дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення і вказав час його проголошення – 04 червня 2026 року о 16 год 30 хв.
Частиною 2 статті 268 ЦПК України визначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником Гаврильчак-Кметь Кариною Андріївною, задовольнити.
Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 05 березня 2026 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватне підприємство Західна Аграрна Компанія" про розірвання договору оренди землі задовольнити.
Розірвати договір оренди землі б/н від 20 листопада 2017 року, об`єктом якого є земельні ділянки: площею 1,1073 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0514, площею 0,3466 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0363, площею 1,3787 га, кадастровий номер 0722486300:05:000:0621, укладений між ОСОБА_1 та ПП "Західна Аграрна Компанія", на підставі якого зареєстроване право оренди земельної ділянки державним реєстратором, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. 24.01.2018 року, номер запису про інше речове право: 24569718, 24569463; державним реєстратором, приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В. 27.09.2018 року, номер запису про інше речове право: 28212327. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватне підприємство Західна Аграрна Компанія" на користь ОСОБА_1  понесені судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції та за подання апеляційної скарги в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: