П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2026 року 	 	справа 211/13081/25	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Головко О.В., Ясенова Т.І., 
при секретарі Личкатій Н.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційні скарги 
Відділу №8 в місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 06.11.2025 (суддя Рогозіна С.О.) 
в адміністративній справі за позовом Відділу №9 в місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянки Білорусі ОСОБА_1 
про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців 

ВСТАНОВИВ:

Відділ №9 в місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 06.11.2025 звернувся до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу з позовом, в якому просить затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства громадянку Республіки Білорусь ОСОБА_1 06.03.2007рн на шість місяців з метою ідентифікації особи та забезпечення примусового видворення за межі України.
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 прибула в Україну 21.12.2022 в неповнолітньому віці разом матір`ю. По досягненні повноліття перестала підтримувати стосунки з матір`ю. У відповідності до підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування і тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців і осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ №150 від 15.02.2012, мала право перебувати на території України не більше 90 днів. Відносно ОСОБА_1 прийнято рішення №126410100000636 від 05.11.2025 про примусове видворення. Оскільки ОСОБА_1 тривалий час перебуває в Україні без законних підстав, не може працевлаштуватись та мати джерела надходження коштів, існують обгрунтовані підстави вважати що вона ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення (ас1).

У відзиві представник ОСОБА_1 проти позову заперечувала, та пояснила що відповідачка в соціальних мережах публічно засуджує збройну агресію Росії проти України та здійснює благодійні внески на підтримку Збройних Сил України. Така громадська позиція ставить її під загрозу переслідувань в разі повернення до Білорусі. ОСОБА_1 15.05.2025 звернулась з заявою про надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Однак рішення за її зверненням не прийнято. ОСОБА_1 подала до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позов, в якому просить визнати протиправною бездіяльність ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області щодо неприйняття заяви про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язати прийняти таку заяву та прийняти рішення за результатами розгляду цієї заяви (справа №160/23444/25). Крім того, ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області не приймалось рішення про примусове повернення відповідачки, що у відповідності до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є обов`язковою передумовою для прийняття рішення про примусове видворення (ас45).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 06.11.2025 в задоволенні позову відмовлено. Прийняте рішення суд мотивував тим, що міграційною службою не надані докази що ОСОБА_1 ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення, що вона перешкоджатиме процедурі видворення, що існує ризик її втечі (ас92). 

В апеляційних скаргах Відділ №8 в місті Кривому Розі ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області (правонаступник Відділу №9 ас102-105) та ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області просять рішення суду скасувати та позовну заяву задовольнити. Посилаються на те, що ОСОБА_1 по закінченню 90 днів з дати в`їзду не залишила Україну, а тому є підстави вважати що вона ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення. З заявою про визнання її біженцем не зверталась, документи для оформлення посвідки на тимчасове проживання не подавала. На момент затримання ОСОБА_1 не мала паспортного документа, який дає право на перетин державного кордону. Відповідно до частини 8 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосований до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього закону (ас114-132).

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Відділом №9 в місті Кривому Розі ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області прийнято рішення №126410100000636 від 05.11.2025 про примусове видворення громадянки Білорусі ОСОБА_1 . Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 прибула в Україну 21.12.2022 в неповнолітньому віці разом матір`ю. По досягненні повноліття перестала підтримувати стосунки з матір`ю. В 2025 року ОСОБА_1 зверталась з заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на що їй було відмовлено листом №1201.3.3-6663/12.2-25 від 28.05.2025. З перевищення строку перебування в Україні більш 30 днів, перебування в Україні без документів на таке право відносно ОСОБА_1 05.11.2025 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 203 КУпАП (ас12-16). 
Відділом №9 в місті Кривому Розі ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області прийнято рішення №126410100000489 від 05.11.2025 про поміщення ОСОБА_1 до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 ухиляється від виїзду після втрати підстав для перебування в Україні (ас17). 

Відповідно до пункту 27 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, в тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, його територіальними органами, підрозділами на строки і в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.
Відповідно до частини 16 статті 4 Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на законних підставах, вважаються такими, що тимчасово перебувають на території України на законних підстава на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. 
Відповідно до статті 9 Закону, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону, органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.
Відповідно до частини 2 статті 30 Закону, рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частини 3 статті 30 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції або орган охорони державного кордону на підставі рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині 1 цієї статті, в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Відповідно до частини 4 статті 30 Закону, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, в тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування і тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців і осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ №150 від 15.02.2012 Іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше 90 днів протягом 180 днів в разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. 
Відповідно до пункту 1 статті 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Білорусь від 12.06.2009 про безвізові поїдки громадян, незалежно від місця проживання, громадяни держав в`їжджають, виїжджають, прямують транзитом, знаходяться на території іншої держави без віз.
Відповідно до пункту 2 статті 1 Угоди, поїздки неповнолітніх громадян здійснюються на підставі дійсних документів для виїзду за кордон батьків, які їх супроводжують.
Відповідно до пункту 3 Угоди, громадяни мають право знаходитись на території іншої держави до 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду.
Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його втечі, а так само в разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.
Відповідно до частини 2 статті 289 КАС України, заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною 1 цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.
Відповідно до частини 3 статті 289 КАС України, не можуть застосовуватись заходи, передбачені пунктами 3, 4 частини 1 цієї статті, до іноземців та осіб без громадянства, до яких раніше застосовувалися такі заходи, а також стосовно яких є достатні дані про їх причетність до готування або вчинення терористичної діяльності.
Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи в зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Відповідно до частини 13 статті 289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З аналізу положень статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та статті 289 КАС України випливає що суд може прийняти рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства тільки для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення якщо є обгрунтовані підстави вважати що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення або перешкоджатиме процедурі видворення або існує ризик його втечі. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно вказав про відсутність доказів протиправної поведінки відповідачки яка б свідчила про її наміри ухилитись від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджати процедурі видворення тощо. В апеляційних скаргах суб`єкти владних повноважень не заперечують проти висновків районного суду що ОСОБА_2 навчається у Криворізькому ліцеї №24 та пояснює що бажає продовжувати здобувати освіту в Україні (ас60,69), має в Україні постійне місце проживання, володіє українською мовою. Колегія суддів погоджується з районним судом що затримання ОСОБА_1 та її поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на шість місяців не відповідатиме принципу пропорційності втручання в право на свободу та особисту недоторканість. 

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг що ОСОБА_1 не мала паспортного документа, який дає право на перетин державного кордону, в зв`язку з чим, у відповідності до частини 8 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», має бути затримана з метою ідентифікації, документування та примусового видворення без попереднього прийняття рішення про примусове повернення. По-перше, такі підстави не зазначені ні в рішенні про примусове видворення, ні в позовній заяві. По-друге, до матеріалів справи надана копія паспорта ОСОБА_1 громадянки Республіки Беларусь (ас140). 

Крім того, ОСОБА_1 09.12.2025 звернулась до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу з позовом до Відділу №9 в місті Кривому Розі ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення №126410100000636 від 05.11.2025 про примусове видворення (справа №211/13290/25). 
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 07.04.2026 у справі №211/13288/25 визнана протиправною і скасована постанова Відділу №9 в місті Кривому Розі ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області ПН МДН 007641 від 05.11.2025 про накладання на громадянку Республіки Білорусь адміністративного стягнення за частиною 2 статті 203 КУпАП в сумі 3400гр за перевищення строку перебування в Україні більше 30 днів та проживання на території України без документів на право проживання в Україні. Прийняте рішення суд мотивував тим, що міграційна служба систематично без поважних причин не приймає у ОСОБА_1 заяви про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (ас145).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.04.2026 у справі №160/23444/25 визнана протиправною бездіяльність ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області щодо неприйняття зави громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та неприйняття рішення за результатами розгляду цієї заяви; зобов`язано ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області прийняти заяву громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та прийняти рішення за результатами розгляду цієї заяви. Суд зазначив, що ОСОБА_1 15.05.2025 подала до ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яка не була належним чином розглянута та не прийнято вмотивованого рішення за результатами розгляду заяви міграційною службою. 
ОСОБА_1 документована листом підтримки від Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців стосовно захисту від примусового повернення до країни походження, де існує загроза її життю і здоров`ю. 

Підсумовуючи викладене, колегія судів констатує, що висновки суду першої інстанції та додатково встановленні обставини під час апеляційного перегляду (судові рішення у справах №211/13288/25 та №160/23444/25) свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства громадянку Республіки Білорусь ОСОБА_1 06.03.2007рн на шість місяців з метою ідентифікації особи та забезпечення примусового видворення за межі України. 

Керуючись статтями 241 – 244, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Відділу №8 в місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 06.11.2025 – без змін.

Постанова набирає законної сили з 05.05.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови. 

Повну постанову складено 06.05.2026.

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді О.В. Головко 

судді Т.І. Ясенова