ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4704/26 Справа № 216/6587/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - ГАЙТКО Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Акуленка В.В., Остапенко В.О.
сторони
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» 
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Москвічова Андрія Сергійовича на рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року, ухвалене суддею Гайтко Л.А. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, (дата складання повного судового рішення не зазначена),
ВСТАНОВИВ

В серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (далі – ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №32845-01/2025 від 15.01.2025р. у розмірі 35171,40 грн, яка складається з 19820 грн. заборгованості за кредитом;
5351,40 грн. заборгованості за нарахованими процентами; 10000 грн. – сума заборгованості за пенею (штрафами).
Також позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Стар Файненс Груп" просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн. та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Позов обґрунтовано тим, що 15 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стар Файненс Груп" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №32845-01/2025, у відповідності до умов якого ТОВ "Стар Файненс Груп" надав відповідачці фінансовий кредит в розмірі 20000 грн. Відповідно до п. 1.2. Договору кредит надається строком на 120 днів. Дата погашення кредиту- 14.05.2025 року. 
Відповідно до п. 1.4.1. Договору про надання фінансового кредиту денна процентна ставка становить 0,9 % та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 цього Договору. Відповідно до п. 1.6. Договору про надання фінансового кредиту кредит надається Відповідачу в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Відповідача включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5167 - 80хх хххх - 9141 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надано без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. 
Позивач виконав зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, надавши грошові кошти, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 35171,40 грн, яка складається з: 19820 грн. заборгованості за кредитом, 5351,40 грн. заборгованості за нарахованими процентами, 10000 грн. – сума заборгованості за пенею (штрафами).
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Файненс Груп" 19820 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять) грн. заборгованості за кредитом за договором про надання фінансового кредиту №32845-01/2025 від 15.01.2025 р., 5351 (п`ять тисяч триста п`ятдесят одну) грн. 40 коп. заборгованості за нарахованими процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Файненс Груп" 1733,65 грн. судового збору та 3500 грн. витрат на правову допомогу.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем кредитні кошти надано, а відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, а тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Вирішуючи вимогу про стягнення неустойки за вищевказаними кредитними договорами, суд зазначив, що п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи те, що зазначена норма ЦК України є імперативною, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову в частині вимог про стягнення з відповідача пені за укладеним кредитним договором.
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд врахував складність справи, яка є типовою, обсяг наданих правничих послуг, час, необхідний для підготовки позовної заяви, а також те, що розгляд справи здійснювався без участі представника позивача. З огляду на наведене суд дійшов висновку про обґрунтованість відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3 500 грн., що відповідає критеріям розумності та співмірності. Та з врахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача суд стягнув судовий збір в розмірі 1733,65 грн. 
В апеляційній скарзі представник відповідачки адвокат Москвічов А.С. просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відому у задоволенні позову в повному обсязі.
Зазначав, що в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що позичальнику була надана уся необхідна інформація відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансову послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відсутність документального підтвердження такої інформованої згоди означає, що кредитодавець не забезпечив дотримання законодавчих вимог до укладення договору, що ставить під сумнів його юридичну дійсність.
Відповідач не визнає дійсність кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, бо воно є законним та обґрунтованим. Відповідач протягом лютого-липня 2025 року вчинила ряд оплат в рахунок погашення заборгованості - 180,00 грн оплата тіла кредиту, 16101,18 грн. – оплата відсотків, 2000,00 грн. – оплата комісії, отже відповідачка не тільки уклала договір, а й частково виконувала його умови.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стар Файненс Груп" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №32845-01/2025.
Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 20000,00 гривень.
У п. 1.2. Кредитного договору вказано, що кредит надається строком на 120 днів, а датою надання кредиту є 15.01.2025 року. Дата погашення кредиту 14.05.2025 року.
Згідно з п. 1.4. Кредитного договору за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом.
У п. 1.4.1. Кредитного договору зазначена процентна ставка, яка становить 0,9 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2. цього Договору.
Відповідно до п. 1.6 Кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5167 80хх хххх - 9141 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.
Видача кредиту відповідачу було здійснено Товариством онлайн, використовуючи мережу «Інтернет», тобто через веб-сайт Товариства: https://starfin.com.ua (п. 2.2. Кредитного договору).
Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони погодили графік платежів.
Факт перерахування кредитних коштів позивачем відповідачу в сумі 20000 грн. підтверджується випискою про рух коштів за 15.01.2025 р. по банківському рахунку № НОМЕР_1 (UAH), до якого емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_2 , які було відкрито на ім`я ОСОБА_1 .
Вказана банківська виписка про рух коштів супровідним листом від 27.10.2025 р. надана АТ “Державний ощадний банк України” на виконання ухвали суду про витребування доказів від 09.10.2025 р.
Вказане спростовує твердження повноважного представника відповідача у відзиві на позов про те, що позивач виписку з рахунку відповідача, на який нараховувались грошові кошти не подав.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №32845-01/2025 від 15.01.2025 року, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 19820 грн по простроченому тілу кредиту, 5351,40 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 10000 грн. – сума заборгованості за пенею (штрафами).
Позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору, зокрема на поштову адресу відповідачки 24.07.2025 року було направлено вимогу про повернення кредиту за договором про надання фінансового кредиту №32845-01/2025 від 15.01.2025 р.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач надав обумовлений сторонам кредит, а відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором в повному обсязі не виконала, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Відповідно до вимог п.1 ч.1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.509-510,526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.ст.525,625 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.527,530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст.633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 ст.634 ЦПК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею третьою цього Закону передбачено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським Кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами 12 жовтня 2024 року було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитних договорів про споживчий кредит, які оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису та які відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Також встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» виконало своєчасно і повністю, надавши кредитні ресурси в повному обсязі.
Сторони відповідно до ст.6 ЦК України є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Враховуючи те, що фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку в повному обсязі позичальником не повернуті, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками.
Доводи апеляційної скарги щодо невизнання факту укладення відповідачкою договору є необґрунтованими, та спростовуються дослідженими в суді доказами, зокрема випискою з банківського рахунку відповідачки, на який зараховано кредитні кошти, а також фактами погашення нею частково суми заборгованості протягом лютого-липня 2025 року.
Отже, рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
При цьому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням особи, яка подала апеляційну скаргу, як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким місцевий суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається відповідач у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Москвічова Андрія Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складене 07 травня 2026 року.

Головуючий 
Судді