ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

03 липня 2026 року	Справа №160/10103/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №183250009871 від 04.02.2026;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового та пільгового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 періоди роботи ГРОЗ на ДП "Шахта Україна", "Шахта Селідівська", "Шахтоуправління Гірник", "Шахта №105", "Шахта Валькумей Управління Північно-Східзолота" на підставі копії трудової книжки та архівних довідок;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.01.2026.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням №183250009871 від 04.02.2026 йому відмовлено у призначенні пенсії. Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки його трудова діяльність підтверджується записами трудової книжки та архівними довідками, які безпідставно не були враховані відповідачем, а відмова вмотивована лише необхідністю проведення їх перевірки, що не є законною підставою для непризначення пенсії. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2026 задоволено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви. Також вказаною ухвалою суду відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/10103/26 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Крім того, ухвалою суду від 24.04.2026 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати разом з відзивом на позовну заяву належним чином завірену копію пенсійної справи позивача.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
30.04.2026 представником відповідача надано до суду належним чином завірену копію пенсійної справи позивача.
11.06.2026 представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії не було надано трудову книжку, а подані архівні довідки можуть бути враховані лише після проведення їх перевірки, у зв`язку з чим у позивача відсутній підтверджений страховий стаж, необхідний для призначення пенсії.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 .
27.01.2026 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначена заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №183250009871 від 04.02.2026 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи.
В означеному рішенні зазначено, що загальний стаж особи відсутній. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: Довідки №1-630 (за 1991-1993 роки), №1-631 (за 1986 рік), №1-631 (за 1983-1985 роки), №1-632 (за 1979-1982 роки) від 06.06.2023 про заробітну плату видані "шахта Україна" будуть взято до уваги лише після перевірки відділом контрольно-перевірочної роботи управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в даній області. Інших документів щоб підтверджували наявний стаж, особою не надано.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями пенсійного органу щодо незарахування до його страхового та пільгового стажу періодів трудової діяльності і непризначення пенсії за віком, позивач і звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Статтею 26 Закону №1058-IV визначені умови призначення пенсії за віком.
Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частина 1 ст. 45 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".
Тобто, весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, а з 01.01.2004 - до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.
У ст. 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Як встановлено ст. 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п. 1 зазначеного Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. В довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Суд вказує, що у спірному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №183250009871 від 04.02.2026 визначено, зокрема, що до страхового стажу не зараховано та не взято до уваги періоди роботи згідно з трудовою книжкою, оскільки такої не було подано разом із заявою про призначення пенсії за віком.
Відповідно до пункту 1.6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
За змістом пункту 1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону. Органи Пенсійного фонду наділені повноваженнями збирати необхідні для розгляду заяви особи (у тому числі щодо призначення пенсії) документи.
Водночас, суд звертає увагу, що у випадку недостатності органу пенсійного фонду певних документів, пунктом 1.8 розділу І та пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 встановлено правила поведінки органу призначення пенсії на повідомлення заявнику про необхідність надання додаткових документів. 
Так, відповідно до п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів. 
Разом з тим, при поданні заяви на призначення пенсії за віком, працівником територіального органу Пенсійного фонду України не було повідомлено позивача про недостатність документів або про необхідність належного оформлення відповідних документів. Вказана норма кореспондується з обов`язком органу призначення на отримання від заявника документів, необхідних для призначення пенсії. 
Так, у випадку недостатності пенсійному органу для призначення пенсії певного документу, орган Пенсійного фонду України, має виконувати обов`язок, покладений на нього пунктом 1.8 розділу І Порядку №22-1,відповідно до якого у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача веб порталу або засобами Порталу Дія).
Аналіз норм вказаного Порядку дає підстави для висновку про те, що, встановивши, що до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково, та в заяві про призначення пенсії зробити відповідний запис. 
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №759/12575/15-а.
З наведеного слідує, що законодавець одночасно, як наділив органи системи ПФУ правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають пенсійному забезпеченню, так і обтяжив обов`язком витребування недостатніх відомостей і документів. 
Таке тлумачення змісту обов`язку суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах є цілком релевантним правовим висновкам постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та постанови Верховного Суду від 08.02.2021 у справі №487/68/17. 
Враховуючи, що відповідачем не здійснено дій, направлених на повідомлення позивача про необхідність подання документів, яких не вистачає для прийняття рішення про призначення пенсії, відповідач не вправі посилатись на відсутність таких документів, як підставу для відмови у призначенні пенсії.
В свою чергу, відповідно до записів №№1-22 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 17.02.1977 року, позивач:
01.02.1977 – прийнятий підземним робітником машиніста підземних установок Шахта «Селідівська» (наказ №34 к від 15.02.1977);
15.02.1977 – направлений на теоретичне навчання по професії машиніста підземних установок (наказ №114 від 22.03.1977);
28.04.1977 – звільнений в лави Радянської армії (наказ №94 к від 03.05.1977);
03.05.1977 по 25.05.1979 – служба в лавах Радянської армії;
08.08.1979 - прийнятий підземним учнем гірничого очисного забою Шахта «Селідівська» (наказ №341 к від 14.08.1979);
15.08.1979 – направлений на теоретичне навчання (наказ №408 від 24.08.1979);
20.10.1979 – переведений підземним гірничим очисного забою на дільницю №5 (наказ №495 к від 22.10.1979);
17.02.1982 – звільнений у зв`язку із невідповідністю займаній посаді за наслідком здоров`я (наказ №88 к від 05.02.1982);
03.08.1983 - прийнятий підземним учнем машиніста підземних установок на дільницю №5 ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» (наказ №332 к від 09.08.1983);
10.08.1983 - направлений на практику підземним учнем машиніста підземних установок на дільницю №5 (наказ №350 к від 15.08.1983);
26.09.1983 – переведений підземним машиністом підземних установок третього розряду на дільницю №5 (наказ №422 к від 26.09.1983);
05.09.1984 – переведений підземним гірничим очисного забою 5 розряду на дільницю №5 (наказ №394 к від 07.09.1984);
16.05.1985 – звільнений за власним бажанням (наказ №205 к від 17.05.1985);
26.09.1985 – прийнятий учнем гірничого забою підземної гірничої дільниці шахти «Валькумей» з повним робочим днем (наказ №259/к від 30.09.1985);
01.12.1985 – присвоєно 3 розряд гірничого очисного забою підземної гірничої дільниці (наказ №743/к від 20.12.1985);
21.12.1985 - звільнений за власним бажанням (наказ №350/к від 25.12.1985);
05.03.1986 – прийнятий підземним гірничим очисного забою 5 розряду на дільницю по видобутку вугілля Селидівське ВО по видобутку вугілля шахта «Україна» (наказ №190 к від 11.03.1986);
15.10.1986 - звільнений за власним бажанням (наказ №807 к від 16.10.1986);
05.11.1986 – прийнятий гірничим очисного забою 5 розряду на дільницю №6 (наказ №542 к від 05.11.1986);
05.05.1989 - звільнений за власним бажанням (наказ №195 к від 05.05.1989);
06.05.1989 – прийнятий в члени колгоспу ім. К. Маркса (наказ №5 від 06.05.1989);
12.10.1989 - звільнений за власним бажанням (наказ №10 від 12.10.1989).
Крім того, в матеріалах справи наявні довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній б/н, б/д, що видана ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», ОСОБА_1 працював повний робочий день на підземних роботах ВП «Шахта «Селидовская» ДП «Селидіввугілля» і виконував гірничі роботи з видобування вугілля підземним засобом: 
за період з 08.08.1979 по 15.08.1979 за професією, посадою учня підземного гірника очисного забою дільниці по видобутку вугілля №5 з оплатою за тарифною ставкою підземного робочого, що передбачена Списком №1 розділом 1 підрозділом 1 код КП підстава Постанова РМ СРСР №1173 від 22.08.1956;
за період з 15.08.1979 по 18.09.1979 за професією, посадою теоретичне навчання по професії підземного ГРОЗ з відривом від роботи з оплатою за тарифною ставкою підземного робочого;
за період з 18.09.1979 по 20.10.1979 за професією, посадою учня підземного гірника очисного забою дільниці по видобутку вугілля №5 з оплатою за тарифною ставкою підземного робочого, що передбачена Списком №1 розділом 1 підрозділом 1 код КП підстава Постанова РМ СРСР №1173 від 22.08.1956;
за період з 20.10.1979 по 17.02.1982 за професією, посадою підземного гірника очисного забою дільниці по видобутку вугілля №5 з, що передбачена Списком 1 розділом 1 підрозділом 1 код КП підстава Постанова РМ СРСР №1173 від 22.08.1956;
Підстава для видачі: особовий рахунок на зарплату, контрольні табелі спуску в шахту, архівна особиста картка ф. Т-2. 
Накази по атестації робочих місць: від 16.08.1994 р. №390; від 29.08.1994 р. №582; від 20.08.1999 №671а; від 09.01.2002 №24-К; від 25.10.2002 №1-55-ОП; від 01.02.2005 №1-4-ОП; від 29.01.2007 №1-4а ОП. Підстава: Постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173; Постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162; Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.
Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній б/н, б/д, що видана ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», ОСОБА_1 працював повний робочий день на підземних роботах ВП «Шахта «Селидовская» ДП «Селидіввугілля» і виконував гірничі роботи з видобування вугілля підземним засобом: 
за період з 03.08.1983 по 26.09.1983 за професією, посадою учня машиніста підземних установок дільниці по видобутку вугілля №5 з оплатою за тарифною ставкою підземного робочого, що передбачена Списком №1 розділом 1 підрозділом 1 код КП підстава Постанова РМ СРСР №1173 від 22.08.1956; 
за період з 26.09.1983 по 05.09.1984 за професією, посадою машиніста підземних установок дільниці по видобутку вугілля №5, що передбачена Списком №1 розділом 1 підрозділом 1 код КП підстава Постанова РМ СРСР №1173 від 22.08.1956;
за період з 05.09.1984 по 16.05.1985 за професією, посадою підземний гірник очисного забою дільниці по видобутку вугілля №5 з оплатою за тарифною ставкою підземного робочого, що передбачена Списком №1 розділом 1 підрозділом 1 код КП підстава Постанова РМ СРСР №1173 від 22.08.1956;
за період з 05.03.1986 по 15.10.1986 за професією, посадою підземний гірник очисного забою дільниці по видобутку вугілля №5 з оплатою за тарифною ставкою підземного робочого, що передбачена Списком 1 розділом 1 підрозділом 1 код КП підстава Постанова РМ СРСР №1173 від 22.08.1956р.
Відпусткою без збереження заробітної плати користувався: 1984 рік - 3 дні.
Накази по атестації робочих місць: від 16.08.1994 №390; від 29.08.1994 №582; від 20.08.1999 №671а; від 09.01.2002 №24-К; від 25.10.2002 №1-55-ОП; від 01.02.2005 №1-4-ОП; від 29.01.2007 №1-4а ОП. Підстава: Постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173; Постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162; Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.
Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №910 від 22.08.2022, що видана ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», ОСОБА_1 працював повний робочий день на підземних роботах ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля»: 
за період з 03.08.1983 по 26.09.1983 виконував «Гірничі роботи», «Видобування вугілля підземним способом» за професією, посадою учень машиніста підземних установок дільниці по видобутку вугілля №5 з оплатою за тарифною ставкою підземного робочого, що передбачена Списком №1 розділом 1 підрозділом 1 код КП підстава Постанова РМ СРСР №1173 від 22.08.1956; 
за період з 26.09.1983 по 05.09.1984 виконував «Гірничі роботи», «Видобування вугілля підземним способом» за професією, посадою учень машиніста підземних установок дільниці по видобутку вугілля №5, що передбачена Списком №1 розділом 1 підрозділом 1 код КП підстава Постанова РМ СРСР №1173 від 22.08.1956;
за період з 05.09.1984 по 16.05.1985 виконував «Гірничі роботи», «Видобування вугілля підземним способом» за професією, посадою підземний гірник очисного забою дільниці по видобутку вугілля №5 з оплатою за тарифною ставкою підземного робочого, що передбачена Списком №1 розділом 1 підрозділом 1 код КП підстава Постанова РМ СРСР №1173 від 22.08.1956.
Додаткові відомості: відпустка без збереження заробітної плати 1984 рік - 3 дні, прогул – 1985 рік – 1 день.
Підстава видачі: особовий рахунок на заробітну плату, журнал обліку робочого часу під землею ф. Т-13, архівна особиста картка в. П-2.
Разом з тим, суд зазначає, що згідно із Списком №1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота на яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956, який діяв до 26.01.1991, розділ 1 «Гірничі роботи» підрозділ 1 «Підземні роботи» передбачав, що право на пенсію на пільгових умовах мають усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників і службовців (медперсонал підземних здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку і т. д.).
Крім того, на час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412).
Відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Разом з тим, суд зазначає, що незарахування спірних періодів до страхового стажу суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в п. 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Таким чином, незарахування до страхового та пільгового стажу позивача спірних періодів роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 від 17.02.1977 є протиправним.
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до «Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі по тексту - Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.
Порядком №22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій (в тому рахунку і від архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.
Такий підхід узгоджується із нормою частини першої статті 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Водночас суд наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є - трудова книжка. Лише у випадку якщо записи у трудовій книжці не відповідають вимогам чинного на момент їх внесення законодавства, то орган пенсійного фонду повинен вживати заходи з метою перевірки відповідних відомостей, а не покладати тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав на позивача.
Зазначені записи у трудовій книжці є чіткими, зрозумілими, скріплені печатками та підписами відповідальних осіб.
Суд зазначає, що до матеріалів справи відповідачами не надано доказів того, що спірні записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або мають підробний характер, а отже, суд робить висновок, що відсутні підстави для неврахування вказаних періодів роботи позивача, відображених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 17.02.1977.
Водночас відповідач не висловив жодних зауважень ані щодо реальності роботи позивача у спірні періоди на вказаних підприємствах, ані щодо наявності правових підстав для виключення цих періодів трудової діяльності із загальної тривалості страхового стажу.
Щодо періоду роботи в колгоспі з 06.05.1989 по 12.10.1989, суд зазначає наступне.
Так, як попередньо зазначено судом до 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162. Ця інструкція не застосовується на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993.
Наразі порядок ведення трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
За приписами пункту 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 56 Закону №1788-XII та пункту 5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.
При цьому, відповідно до пункту 13 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, відповідальність за організацію робот по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до уставу та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Пунктами 14 та 15 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, передбачено, що правління колгоспів вживають заходи щодо суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів робітників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, забезпечують належне зберігання архівних документів, що мають відношення до трудової діяльності колгоспників. Ревізійним комісіям, комітетам профспілок колгоспів і колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати суспільний контроль за своєчасним та правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням і видачою та вживати заходи задля усунення виявлених недоліків.
Зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.
За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Водночас працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині перерахунку пенсії.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13.06.2018.
Також варто зазначити, що за змістом роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 17.05.1992 №17 «Про порядок застосування окремих положень статей Закону України «Про пенсійне забезпечення»», при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в тому випадку, коли не встановлювався мінімум трудової участі у громадському господарстві.
Разом з цим, суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 21.06.2019 у справі №727/384/17 та від 10.12.2020 у справі №195/840/17 зазначав, що відсутність додаткових відомостей, а саме уточнюючої довідки про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) не може бути підставою для не зарахування даного періоду в страховий стаж позивача.
Отже, відсутність відомостей про вироблені позивачем трудодні за період з 06.05.1989 по 12.10.1989 у колгоспі за наявності запису у трудовій книжці про роботу позивача у вказаний період у колгоспах, не є підставою для відмови у зарахуванні такого періоду до страхового стажу позивача.
Отже, у разі відсутності у документах інформації про встановлений в спірний період мінімум трудової участі позивача, відповідач в будь-якому випадку повинен здійснити відповідне обчислення стажу у разі відсутності встановленого для позивача мінімуму трудової участі в громадському господарстві згідно чинного законодавства, чого в свою чергу, зроблено не було.
Таким чином, оскільки спірні періоди роботи позивача підтверджені належно оформленими записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17.02.1977, суд вважає протиправною відмову відповідача в зарахуванні цих періодів роботи до пільгового стажу за Списком №1 та до страхового стажу позивача, внаслідок чого він передчасно дійшов висновку про відсутність необхідного страхового стажу та відмовив у призначенні пенсії. Така відмова є необґрунтованою, прийнятою без урахування та оцінки всіх обставин, що мають значення при прийнятті таких рішень.
Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів роботи підлягають задоволенню. 
З огляду на встановлені судом обставини та надану оцінку доказам, суд робить висновок про наявність правових підстав для зарахування до загального страхового стажу позивача періоду з 03.05.1977 по 25.05.1979 та періоду роботи з 06.05.1989 по 12.10.1989, а також до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 01.02.1977 по 28.04.1977, з 08.08.1979 по 17.02.1982, з 03.08.1983 по 16.05.1985, з 26.09.1985 по 21.12.1985, з 05.03.1986 по 15.10.1986 та з 05.11.1986 по 05.05.1989.
Водночас, оскільки належними та допустимими доказами підтверджуються саме спірні періоди роботи, а не тотожність найменувань підприємств, зазначених у позовній заяві, суд вважає за доцільне у резолютивній частині рішення визначити лише періоди роботи, що підлягають зарахуванню до стажу, без зазначення назв відповідних підприємств.
Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.
Підсумовуючи наведене та встановлене при розгляді справи, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження задля повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.
Таким чином, беручи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд робить висновок про те, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу №183250009871 від 04.02.2026, прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже, підлягає скасуванню як протиправне.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком, суд враховує наступне.
Частиною 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Враховуючи викладене, суд вважає, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Щодо підстав розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача з урахуванням правової оцінки наданої судом у цій справі, суд зазначає наступне.
Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005№ 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок).
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття органом, що призначає пенсію, рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії, а у разі призначення пенсії за віком автоматично - не пізніше одного місяця з дня надходження повідомлення про обраний особою спосіб виплати пенсії.
У цьому випадку органом призначення за первинною заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 27.01.2026 визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, це потягло за собою порушення його прав, так суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо зарахування стажу позивача та щодо повторного розгляду заяви позивача саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як визначений суб`єкт призначення.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд робить висновок про часткове задоволення позову.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивача ухвалою суду від 24.04.2026 звільнено від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви, а докази понесення ним інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 (Державна установа "Роменська виправна колонія (№56)", РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №183250009871 від 04.02.2026 щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період з 03.05.1977 по 25.05.1979 та період роботи з 06.05.1989 по 12.10.1989, а до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи: з 01.02.1977 по 28.04.1977, з 08.08.1979 по 17.02.1982, з 03.08.1983 по 16.05.1985, з 26.09.1985 по 21.12.1985, з 05.03.1986 по 15.10.1986, з 05.11.1986 по 05.05.1989.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 27.01.2026 та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та зарахованих періодів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський