ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" травня 2026 р. Справа№ 920/1407/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Алданової С.О. 
Демидової А.М. 

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Рай»
на рішення Господарського суду Сумської області від 09.12.2025
у справі № 920/1407/25 (суддя Заєць С.В.)
за позовом Сумської міської ради
до Малого приватного підприємства "Рай"
про стягнення 112 583,92 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Сумська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом до Малого приватного підприємства "Рай" (далі - відповідач) про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004 у сумі 112 583,92 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач використовував вищезазначену
земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38, без правовстановлюючих документів на неї, у зв?язку з чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 112 583,92 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з 01.12.2023 по 31.10.2025.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 09.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/1407/25; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Сумської області від 09.12.2025 у справі №920/1407/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Малого приватного підприємства "Рай" на користь Сумської міської ради 112 583,92 грн безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером: 5910136300:06:002:0004, яка розташована за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38.
В обгрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідачем, як фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004, без достатньої правової підстави за рахунок власника вказаної ділянки збережено кошти, які мав сплатити за користування нею, а на підтвердження пошкодженого нерухомого майна внаслідок бойових дій, яке розташовано на спірній земельній ділянці не долучено витягу з Державного реєстру на вимогу пункту 69.14 Податого кодексу України, а тому Мале приватне підприємство зобов`язано повернути безпідставно збережені кошти у розмірі 112 583,92 грн заявнику на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Мале приватне підприємство «Рай» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 09.12.2025 у справі №920/1407/25 повністю та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано приписи п. 69.14 Податкового кодексу України якими перебачено звільнення від плати за користування земельними ділянками, на яких розташовані об?єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, знищені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України.
Крім того, на підтвердження пошкодження нежитлової будівлі за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Героїв Крут, 38, розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004 та звільнення від орендної плати за користування земельною ділянкою, на вимогу п. 69.14 Податкового кодексу України, разом з апеляційною скаргою відповідачем долучено Витяг з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинений збройною агресією Російської Федерації проти України від 26.12.2025. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 30.12.2025, для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги Малого приватного підприємства «Рай» у справі №920/1407/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Демидова А.М., Аланова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали господарської справи № 920/1407/25.
22.01.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 920/1407/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 920/1407/25 за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства «Рай» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.12.2025 та вирішено справу розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
18.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Сумської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що з дня набуття права власності на об?єкт нерухомого майна відповідач став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій це майно розташоване, тому саме з цієї дати у відповідача виник обов?язок оформити право користування земельною ділянкою та сплачувати орендну плату.
Крім того, позивач зазначає, що долучений до апеляційної скарги Витяг з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинений збройною агресією Російської Федерації проти України від 26.12.2025 не може бути прийнято судом апеляційної інстанції в якості доказу звільнення від орендної плати за користування спірною земельною ділянкою, оскільки на момент ухвалення судом першої інстанні рішення вказаного доказу не існувало, а апеляційна інстанції здійснює перегляд справ за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02 2026 у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №920/1407/25 за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства «Рай» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.12.2025 до набрання законної сили рішення суду у справі №920/55/26 за позовом Малого приватного підприємства «Рай» до Сумської міської ради про визнання незаконною бездіяльності Сумської міської ради щодо нерозгляду заяви від 20.05.2025 про звільнення від орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером: 5910136300:06:002:0004, розташованої за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38 - відмовлено.
26.02.2026 через систему «Електронний суд» від Малого приватного підприємства "Рай" надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначено про те, що несвоєчасне прийняття рішення органу місцевого самоврядування щодо укладання договору оренди земельної ділянки свідчать про бездіяльність органів державної влади та підтверджують добросовісність поведінки відповідача.
12.03.2026 через систему «Електронний суд» від Малого приватного підприємства "Рай" надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі № 920/1407/25 за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства «Рай» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.12.2025 до набрання законної сили рішення суду у справі №920/163/26.
В обгрунтування поданого клопотання скаржник посилається на те, що вказані справи є пов?язаними, оскільки стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок користування земельною ділянкою з 01.12.2023 по 31.10.2025 не може бути розглянуто без встановлення факту створення перешкод Сумською міською радою щодо належного оформлення права власності на спірну земельну ділянку.
27.03.2026 через систему «Електронний суд» від Малого приватного підприємства «Рай» надійшли заперечення на клопотання про зупинення розгляду справи №920/1407/26, в яких заявником висловлено прохання відмовити у задоволенні вказаного клопотання відповідача.
Позивачем у запереченнях наголошено на тому, що справи № 920/1407/25 № 920/163/26 не взаємопов?язані, оскільки не залежно від ухваленого рішення у справі № 920/163/26, Мале приватне підприємство «РАЙ» не буде звільнено від сплати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером: 5910136300:06:002:0004, розташованої за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38.
Розглянувши клопотання скаржника про зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства «Рай» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.12.2025 у справі №920/1407/25 до набрання законної сили рішення у справі №920/163/26, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов?язаний зупинити провадження у справі у випадках об?єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об?єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з?ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинене.
Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку повинен з?ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.
Положенням пункту 4 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Враховуючи приписи пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд не може посилатися на об?єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Отже, подані позивачем разом з позовною заявою письмові докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у справі №920/1407/25 про стягнення 112 583,92 грн за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5910136300:06:002:0004, що розташована за адресою: м. Суми, вулиця Героїв Крут, 38.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №920/1407/25 за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства «Рай» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.12.2025 до набрання законної сили рішення суду у справі №920/163/26.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Рай» слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 09.12.2025 у справі №920/1407/25 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно встановлено Господарським судом Сумської області та перевірено судом апеляційної інстанції, земельна ділянка з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004 перебуває у комунальній власності територіальної громади в особі Сумської міської ради Сумської області (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2923426659101), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №427647285 від 20.05.2025.
19.04.2018 за Малим приватним підприємством «Рай» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю площею 896,4 кв.м.
Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004, площею 0,1301 га, за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38.
Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004 внесено до Державного земельного кадастру 01.08.2008.
3 Витягу з Державного земельного кадастру від 30.09.2025 № HB-0001973692025 вбачається, призначення земельної ділянки кадастровим номером 595910136300:06:002:0004 - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна та акта приймання-передачі від 19.04.2018 Мале приватне підприємство «Рай» прийняло у власність нерухоме майно, а саме будівлю складу, площею 896,4 кв.м., за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 07.05.2024 у справі № 920/7/24 стягнуто кошти з Малого приватного підприємства «Рай» на користь Сумської міської ради в сумі 59 967, 03 грн безпідставно збережених коштів внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на неї з 01.01.2022 по 30.11.2023.
15.04.2025 на адресу Малого приватного підприсмства «Рай» надійшов лист про усунення порушень норм земельного кодексу України шляхом укладення договору оренди спірної земельної ділянки в місячний термін з дати отримання даного листа.
Проте, відповіді на лист Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської області від 15.94.2025 не отримувало, а кошти в розмірі 112 583.92 грн у добровільному порядку на рахунок територіальної громади не відшкодовано.
Позивач зазначає, що у період з 01.12.2023 по 31.10.2025 відповідач використовував земельну ділянку площею 0,1301 га без правовстановлюючих документів на неї, що призвело до недоотримання територіальною громадою коштів за оренду спірної земельної ділянки.
Відповідно до Витягу із технічної документації № HB-9925204322023 від 01.08.2023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровим номером 595910136300:06:002:0004 становить 26 599 986,44 грн.
Наведене стало підставою для звернення прокурора до місцевого господарського суду з позовом про стягнення з Малого приватного підприємства «Рай» 112 583,92 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004 відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".
Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 Земельного кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондиційними.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 та №922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
Так, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих рф територіях України (підпункт 69.14 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, підтверджується Переліком територій, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309).
Відповідно до підпункту 69.14-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, на яких розташовані житлової та/або нежитлової нерухомості, знищені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, дані про знищення яких та дані про земельні ділянки, на яких були розташовані зазначені об`єкти нерухомого майна, внесені до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України (далі - Реєстр майна), в межах площ (земельних ділянок), визначених цим підпунктом.
Площі земельних ділянок, на які поширюється дія цього підпункту, обмежуються: для фізичних осіб - власників знищених об`єктів житлової нерухомості:
у селах - не більш як 0,25 гектара,
у селищах - не більш як 0,15 гектара,
у містах - не більш як 0,1 гектара;
для фізичних та юридичних осіб - власників знищених об`єктів нежитлової нерухомості та юридичних осіб - власників знищених об`єктів житлової нерухомості:
100 відсотків площі земельної ділянки - у разі якщо загальна площа знищеного об`єкта житлової або нежитлової нерухомості дорівнює або перевищує одну третину загальної площі земельної ділянки, на якій був розташований такий зруйнований об`єкт нерухомого майна;
50 відсотків площі земельної ділянки - у разі якщо загальна площа знищеного об`єкта житлової або нежитлової нерухомості не перевищує одну третину загальної площі земельної ділянки, на якій був розташований такий зруйнований об`єкт нерухомого майна.
Плата за землю за земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, знищені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, не нараховується і не сплачується за період починаючи з першого числа місяця, на який припадає дата знищення нерухомого майна, згідно з Реєстром майна, до останнього числа місяця, у якому зареєстровано речове право на новозбудований на такій земельній ділянці об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, або до останнього числа місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан в Україні, але не пізніше ніж до 1 січня 2026 року.
Як вірно встановлено Господарським судом Сумської області та перевірено судом апеляційної інстанції, земельна ділянка з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004 перебуває у комунальній власності територіальної громади в особі Сумської міської ради Сумської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2923426659101), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №427647285 від 20.05.2025.
19.04.2018 за Малим приватним підприємством «Рай» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю площею 896,4 кв.м.
Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004, площею 0,1301 га, за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38.
Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004 внесено до Державного земельного кадастру 01.08.2008.
З Витягу з Державного земельного кадастру від 30.09.2025 № НВ-0001973692025 вбачається, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004 - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна та акта приймання-передачі від 19.04.2018 Мале приватне підприємство «Рай» прийняло у власність нерухоме майно, а саме будівлю складу, площею 896,4 кв.м., за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 38.
Отже, вказана земельна ділянка є сформованою у розумінні положень Земельного кодексу України.
Згідно зі статтею 284 Податкового кодексу України органи самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною і міською радою.
Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.
Положеннями пунктів 288.5.1, 288.5.2 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу для земельних ділянок, нормативно грошову оцінку яких проведено, не може бути меншою за розмір земельного податку (3 відсотків їх нормативної грошової оцінки) та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки).
Відповідно до Витягу із технічної документації № НВ-9925204322023 від 01.08.2023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004 становить 26 599 986,44 грн. 
15.04.2025 на адресу Малого приватного підприємства «Рай» надійшов лист усунення порушень норм земельного кодексу України шляхом укладення договору оренди спірної земельної ділянки в місячний термін з дати отримання даного листа.
Проте, відповіді на лист Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської області від 15.94.2025 не надходило, а кошти в розмірі 112 583,92 грн у добровільному порядку на рахунок територіальної громади не відшкодовано. 
Позивач зазначає, що у період з 01.12.2023 по 31.10.2025 відповідач використовував земельну ділянку площею 0,1301 га без правовстановлюючих документів на неї, що призвело до недоотримання територіальною громадою коштів за оренду земельної ділянки.
Відповідач із заявленими позовними вимогами не погоджується та зазначає, що до відзиву на позов долучено акт № 4001 від 21.12.2024 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації, а матеріали апеляційної скарги містять прохання долучити Витяг з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинений збройною агресією Російської Федерації проти України від 26.12.2025, що свідчать про пошкодження нежитлової будівлі, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 595910136300:06:002:0004, вказане зумовлює звільнення платника від орендної плати за користування спірною земельною ділянкою.
Клопотання відповідача про долучення вищевказаного доказу на стадії апеляційного перегляду справи мотивовано тим, що Мале приватне підприємство «РАЙ» було позбавлено можливості отримати та подати разом із відзивом на позов Витяг з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, враховуючи підвищену небезпеку спричинену збройною агресією Російської Федерації проти України.
Колегія суддів відхиляє заперечення Малого приватного підприємства «Рай» з огляду на наступне. 
Статтею 80 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 Господарського процесуального кодексу України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).
Прийняття апеляційним судом доказів без встановлення й оцінки обов`язкових за частиною третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності правозастосування.
Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування причин неподання доказу при розгляді справи у першій інстанції, представник відповідача аргументував це підвищеною небезпекою, що спричинено збройною а вважає агресією Російської Федерації проти України.
Однак, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідачем не наведено об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне формування та долучення Витягу з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій від 26.12.2025.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 виснувала, що перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній.
Таким чином, правові механізми статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України у даному випадку не можуть бути правовою підставою для автоматичного виникнення у позивача права користування земельною ділянкою комунальної власності з огляду на законодавчо встановлені обмеження.
У даному випадку, звертаючись до Північного апеляційного господарського суду, відповідач не навів достатніх правових підстав для долучення додаткових доказів на стадії апеляційного перегляду справи, зокрема, не обґрунтував наявності виняткового випадку неподання зазначеного доказу до суду першої інстанції, не довів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не надає оцінку доказам, що додано відповідачем до апеляційної скарги.
Водночас, відповідачем до матеріалів справи не долучено відповідного витягу з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, збройної агресії проти України щодо зруйнованого об`єкту нерухомого майна, яке йому належить та розташоване на спірній земельній ділянці з кадастровим номером 5910136300:06:002:0004, що передбачено приписами статті 69.14-1 Податкового кодексу України.
За встановлених обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Сумської міської ради про стягнення з Малого приватного підприємства "Рай" безпідставно збережених коштів, за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів з 01.12.2023 по 31.10.2025 у розмірі 112 583,92 грн підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Малого приватного підприємства «Рай» слід відмовити, а рішення Господарського суду Сумської області від 09.12.2025 у справі №920/1407/25 залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства «Рай» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.12.2025 у справі №920/1407/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 09.12.2025 у справі №920/1407/25 - залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи № 920/1407/25 повернути до Господарського суду Сумської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді С.О. Алданова

А.М. Демидова