Справа № 515/871/26
Провадження № 2/515/1479/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року м. Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дем`янової О.А.,
за участю секретаря судового засідання Чумаченко Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
19 травня 2026 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на Житловий будинок в порядку спадкування, подана представником позивача адвокатом Давиденком К.В. 
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 селі Нерушай Татарбунарського району Одеської області у віці 78 років померла її мати ОСОБА_2 . За життя мати вчинила заповіт, яким заповіла їй все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та все те на що за життя вона матиме право. Після її смерті залишився житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який позивачка має право прийняти у спадщину, як спадкоємець за заповітом відповідно до ст. 1223 ЦК України. Для прийняття зазначеного житлового будинку вона звернулася до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу спадщини, але їй було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності покійної матері на зазначене майно та реєстрацію цього права. 
Посилаючись на те, що у неї відсутня можливість у позасудовому порядку зареєструвати своє право на спадкове майно, доказом того, що спадковий житловий будинок належав на праві приватної власності матері є відомості із Погосподарської книги, відомості про право власності матері на нього у державних реєстрах відсутні, позивачка просила визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який вона прийняла у спадок за заповітом від своєї покійної матері ОСОБА_3 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 травня 2026 року справу передано судді Дем`яновій О.А.
20 травня 2026 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначення її до розгляду у порядку загального позовного провадження та витребувано від Саратської державної нотаріальної контори Одеської області копію Спадкової справи №328/2006 після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка у судове засідання не з`явилася.
Представник позивачки адвокат Давиденко К.В. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача - виконавчого комітету Татарбунарської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи без його участі, позов визнав та проти його задоволення не заперечує.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 13 жовтня 1959 року Нерушайською с/радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.7). 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала шлюб з ОСОБА_6 , який був зареєстрований 24 червня 1978 року Дніпровським ЗАГСом в м.Херсон, про що видане Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.8). 
Після реєстрації шлюбу прізвище дружини з « ОСОБА_7 » змінено на « ОСОБА_8 ».
05 серпня 1997 року ОСОБА_2 вчинила Заповіт, посвідчений секретарем виконкому Нерушайської сільської ради Корецькою Л.А., яким усе майно, яке до дня її смерті виявиться належним їй, в чому б воно не полягало та де б воно не знаходилося, заповіла ОСОБА_1 (а.с.10).
ІНФОРМАЦІЯ_4 батько позивачки ОСОБА_9 помер, про що 21 березня 1968 року виконавчий комітет Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області зробив актовий запис №11. Вказане підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно 23 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.11).
ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавиця ОСОБА_2 померла у віці 78 роки в с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області, про що виконкомом Нерушайської сільської ради Татарбунарського району Одеської області зроблено відповідний актовий запис №10 та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.9).
27 вересня 2006 року позивачка отримала у державного нотаріуса Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіної С.В. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий внесок з належними відсотками, що знаходиться в Нерушайській ощадній касі № 6790 / 040 по рахунку № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_9 та усіх видів компенсації по належним померлій ОСОБА_2 на підставі ощадної книжки виданої тією ж ощадною касою (а.с.12).
Згідно з Випискою з Погосподарської книги №9 по с.Нерушай (облікова картка об`єкта по господарського обліку на 2016-2020 року) житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.14). 
30 травня 2024 року на замовлення позивачки ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» виготовило Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-19).
Згідно з довідкою ТОВ «Татарбунарське БТІ та РОН» №846, станом на 31.12.2012 року право власності на будинок садового типу АДРЕСА_1 не зареєстровано. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с.35). 
З матеріалів Спадкової справи №328/06, наданої державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.Ю. на виконання ухвали суду від 20 травня 2026 року, вбачається, що позивачка звернулася до Татарбунарської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на грошовий внесок з належними відсотками, що знаходиться в Нерушайській ощадній касi № 6790/040 по рахунку № НОМЕР_7 (а.с.42).
Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 6309513 від 30.08.2026 року слідує, що 30.08.2026 року Татарбунарською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу за №328/2006 після померлої ОСОБА_2 за номером у Спадковому реєстрі №40524157 (а.с.47).
Згідно з довідкою №852, виданою 25 вересня 2006 року виконкомом Нерушайської сільської ради, ОСОБА_2 , 1927 р. н. на момент смерті дійсно проживала по АДРЕСА_1 (а.с.52).
Заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , відмови від спадщини та свідоцтва про право власності на спадщину за законом чи за заповітом, видані на ім`я будь-яких інших осіб, окрім позивачки ОСОБА_1 , матеріали Спадкової справи не містять. 
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). 
Статтею ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).
За змістом ч.1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Підпунктом 4.15 п.4 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій від 22.02.2012 р. 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу 1 цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. 
Згідно з підпунктом 4.18 п. п.4 гл. 10 розділу II цього ж Порядку встановлено, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За приписами ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Таким чином, із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що дочка спадкодавця ОСОБА_2 - позивачка у справі ОСОБА_1 на підставі Заповіту успадкувала майно, яке належало матері за життя, зокрема, прийняла у спадщину грошовий внесок. Однак, у зв`язку з відмовою нотаріуса, була позбавлена можливості отримати Свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом та зареєструвати на себе спадковий житловий будинок, оскільки право власності на нього за життя мати не зареєструвала. Право власності спадкодавця ОСОБА_2 на спадковий житловий будинок підтверджено відомостями із Погосподарської книги, однак через те що її право власності не було зареєстроване у Державних реєстрах, у позивачки відсутня можливість оформити у нотаріуса відповідне Свідоцтво про право власності за заповітом із подальшим внесенням відомостей до держаних реєстрів про право власності на своє ім`я. Інші спадкоємці ОСОБА_2 про свій намір прийняти спадщину після її смерті не заявили, інформація про них в матеріалах справи відсутня.
З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 17, 19, 23, 76-81,83,89,141,178,
178,191,209, 223, 235, 258-259, 263-265, 352, 354- 355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп - НОМЕР_8 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відомості про учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (рнокпп - НОМЕР_8 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Виконавчий комітет Татарбунарської міської ради (код ЄДРПОУ 04527371, адреса розташування: вул. Лесі Українки, 18, м. Татарбунари, Білгород-Дністровського району, Одеської області, ел. пошта tat-miskarada@ukr.net тел. 380484432464).

Суддя О.А.Дем`янова