УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/489/26 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С. 
Категорія 82 Доповідач Бондар  О. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року           м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі колегії суддів: Бондар О. О. (головуючий), Галацевич О. М., Панкеєва В. А.

за участю секретаря судового засідання – Могилевець В.С.,
скаржника ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
стягувача ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2026 року, постановлену в складі головуючого судді Сіренко Н. С. у місті Радомишль
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ластовецької Олени Анатоліївни про накладення штрафу від 06.03.2026
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст скарги 
1. 13 березня 2026 року ОСОБА_1 (далі – заявник, боржник) звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області зі скаргою на постанову головного державного виконавця Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ластовецької Олени Анатоліївни про накладення штрафу від 06.03.2026.
2. Заявник просив визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ластовецької О. А. від 06.03.2026 у виконавчому провадженні №79062380 про накладення на нього штрафу у розмірі 151925,92 грн.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції
3. 10 квітня 2026 року Радомишльський районний суд Житомирської області постановив ухвалу про задоволення скарги, визнав неправомірною та скасував постанову головного державного виконавця Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ластовецької О.А. від 06.03.2026 у виконавчому провадженні №79062380 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 151925,92 грн.. 
4. Ухвала мотивоване тим, що виконавче провадження №79062380, в межах якого винесено оскаржену постанову, відкрите 10.09.2025 за заявою ОСОБА_2 від 02.09.2025 про примусове виконання дублікату виконавчого листа №2/480/11 про звернення до виконання рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.07.2011, тому відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини 9, частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. 

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
5. ОСОБА_2 не погодилася з ухвалою суду першої інстанції та 27.04.2026 подала до Житомирського апеляційного суд апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку, яка надійшла 30.04.2026. 
6. В апеляційній скарзі просила: «скасувати ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2026 року повністю та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ластовецької О. А. від 06.03.2026 у виконавчому провадженні №79062380 про накладення на нього штрафу у розмірі 151925,92 грн».
7. Апеляційна скарга мотивована посиланнями на те, що постанова державного виконавця є законною, а оскаржувана ухвала суду – безпідставною, оскільки заборгованість зі сплати аліментів існує більше трьох років, а відкриття провадження у 2025 році не звільняє скаржника від обов`язку сплати аліментів, які виникли на підставі рішення суду з 04.07.2011 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
8. 09.06.2026 від ОСОБА_1 на адресу Житомирського апеляційного суду надійшла заява, в якій він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2026 року без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
9. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2026 визначено склад суду для розгляду справи № 289/489/26: ОСОБА_3 (суддя-доповідач), Галацевич О. М., Панкеєва В. А.
10. Ухвалою від 05 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд залишив апеляційну скаргу без руху у зв`язку з виявленими недоліками (пункту 2 частини 2 статті 356 та частина 3 статті 357 ЦПК України ).
11. Ухвалою від 28 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд після усунення недоліків апеляційної скарги відкрив апеляційне провадження. Після проведення підготовчих дій Житомирський апеляційний суд ухвалою від 08 червня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 17 червня 2026 року о 12 год 30 хв.

Мотивувальна частина

Позиції учасників справи в апеляційному суді
12. В судовому засіданні ОСОБА_2 просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржену ухвалу в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконує свої обов`язки щодо утримання дітей належним чином та відмовляється брати участь у додаткових витратах на утримання дітей.
13. ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що він проживав разом зі стягувачем однією сім`єю до 2025 року та приймав участь в утриманні дітей.

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанції 
14. 04 липня 2011 року Радомишльський районний суд Житомирської області ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2011 до досягнення дочкою ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
15. Листом від 07.01.2026 Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомив, що у них на виконанні перебувало виконавче провадження №27546439 з примусового виконання рішення Радомишльського районного суду Житомирської області № 2-449 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.
16. 26 грудня 2017 року постановою державного виконавця виконавчий лист в межах вказаного виконавчого провадження був повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті37 Закону України «Про виконавче провадження».
17. Суд першої інстанції встановив, що постанову державного виконавця про повернення виконавчого листа, ОСОБА_2 не оскаржувала. Водночас до квітня 2025 року стягувач та боржник проживали разом.
18. 26 серпня 2025 року Радомишльський районний суд Житомирської області видав ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа №2/480/11 за рішенням суду від 04.07.2011.
19. 02 вересня 2025 року вказаний дублікат виконавчого листа стягувач ОСОБА_2 пред`явила до примусового виконання.
20. 10.09.2025 головний державний виконавець Коростишівського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ластовецька О. А. прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження №79062380.
21. В межах цього виконавчого провадження державний виконавець провела розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_1 , сукупний розмір якої станом на 15.02.2026 становить 303851,84 грн. Розрахунок проводився з грудня 2017 року до лютого 2026 року.
22. 06 березня 2026 року державний виконавець на підставі частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» прийняла постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 151925,92 грн, оскільки сукупний розмір заборгованості боржника зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за три роки. 
23. Не погодившись із зазначеною постановою державного виконавця, боржник звернувся до суду зі скаргою про її скасування.

Позиція апеляційного суду 
24. Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
25. Апеляційний суд заслухав суддю-доповідача, вивчив матеріали справи, перевірив законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення з огляду на таке.

Оцінка висновків суду першої інстанцій 
26. Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( частини 1 – 5 статті 263 ЦПК України).
27. Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги в межах судового контролю за виконанням судових рішень суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
28. Апеляційний суд уважає, що ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
29. Ухвалюючи рішення про визнання постанови державного виконавця неправомірною та її скасування, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
30. Водночас у виконавчому провадженні, в межах якого прийнято оскаржувану постанову, заява про примусове виконання дубліката виконавчого листа була подана ОСОБА_2 02 вересня 2025 року, а виконавче провадження відкрито 10 вересня 2025 року.
31. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для обчислення заборгованості зі сплати аліментів, як підставу застосування штрафу за частиною 14 статті 71 Закону, за період, що передував пред`явленню дубліката виконавчого листа до примусового виконання.
32. Частиною 14 статті 71Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон) передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
33. Частиною 4 статті 11 цього Закону визначено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
34. За змістом статей 4, 12, 26 Закону днем пред`явлення виконавчого документа до виконання є день подання стягувачем виконавчого документа разом із заявою про примусове виконання рішення до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
35. Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що виконавчий лист від 06.07.2011 №2-449 з примусового виконання рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.07.2011 року перебував на примусовому виконанні в межах виконавчого провадження №27546439. Цей виконавчий лист 26 грудня 2017 року був повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону, а саме: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
36. Відповідно до частини 5 статті 37 Закону встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
37. Частиною 3 статті 12 Закону передбачено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
38. Отже, повернення виконавчого документа стягувачу не припиняє обов`язку боржника щодо утримання дитини та не позбавляє стягувача права на отримання аліментів, оскільки таке право виникає на підставі судового рішення і продовжує існувати незалежно від перебування виконавчого документа на виконанні. Водночас після повернення виконавчого документа виконавче провадження фактично завершується, а державний виконавець втрачає повноваження щодо вчинення виконавчих дій до моменту повторного пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Відтак у період між поверненням виконавчого документа та його повторним пред`явленням до виконання заходи примусового виконання рішення не здійснюються.
39. Суд першої інстанції встановив, а стягувач не заперечувала, що постанову державного виконавця від 26 грудня 2017 року про повернення виконавчого листа без виконання вона не оскаржувала та повторно пред`явила виконавчий документ до примусового виконання лише 02 вересня 2025 року, тобто після більш ніж 7 років з дати його повернення.
40. 28 серпня 2018 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі – Закон № 2475-VIII), яким доповнено статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» частиною 14, на підставі якої в цій справі на боржника накладено штраф оскарженою постановою .
41. Також Законом № 2475-VIII частину 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» викладено в такій редакції: «строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини 9, частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».
42. Згідно з пояснювальною запискою до законопроекту, яким внесено вказані зміни, його метою було, зокрема, створення економічних передумов для подальшого вдосконалення механізму забезпечення конституційного права дітей на достатній життєвий рівень та покращення матеріального забезпечення дітей у випадках, якщо батьки не дійшли згоди щодо способу утримання дітей і такий спосіб утримання дітей вирішується судом.
43. За обставин, коли стягувач не оскаржила постанову про поверненням виконавчого листа без виконання та понад сім років повторно не пред`являла виконавчий документ до виконання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до боржника штрафу, передбаченого частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі заборгованості, яка утворилась за період коли виконавче провадження не здійснювалось. 
44. Інше тлумачення запроваджених законодавцем змін фактично створювало б можливість для стягувача свідомо не пред`являти виконавчий документ до виконання протягом тривалого часу з метою накопичення заборгованості до розміру, який є підставою для застосування до боржника штрафу в максимальному розмірі. Такий підхід не узгоджується з метою законодавчих змін, спрямованих не на покарання боржника, а на стимулювання своєчасного та повного виконання рішень про стягнення аліментів, забезпечення належного утримання дитини та підвищення ефективності виконання судових рішень, що стосуються захисту прав та інтересів дітей.
45. Такі висновки узгоджуються з положеннями статті 194 Сімейного кодексу України згідно якої аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.
46. Частиною 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
47. Відповідно до частин 1 та 3 статті 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
48. Згідно з частиною 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.
49. Тобто саме на виконавця в межах відкритого виконавчого провадження покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику, що дозволяє останньому регулювати свою поведінку і передбачати наслідки своїх дій.
50. Аналіз конструкції норм частин 2, 9–14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що законодавець передбачив систему послідовних заходів впливу, які державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження застосовує з метою спонукання боржника до належного виконання обов`язку зі сплати аліментів. Такі заходи застосовуються залежно від характеру поведінки боржника, тривалості невиконання ним своїх обов`язків та розміру накопиченої заборгованості. 
51. Водночас штраф, передбачений частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, є найбільш суворим заходом майнової відповідальності в межах зазначеного механізму та розрахований на випадки тривалого ухилення боржника від виконання рішення в межах виконавчого провадження і застосування до нього передбачених законом заходів примусового впливу.
52. У справі, що переглядається, такі умови відсутні, оскільки після повернення виконавчого документа без виконання 26.12.2017 виконавче провадження фактично не здійснювалося, повторно виконавчий документ стягувач пред`явила до виконання 02 вересня 2025 року. Розмір заборгованості боржника державний виконавець обчислила 10.03.2026 за період з грудня 2017 року по лютий 2026 року, після чого останній розпочав сплату аліментів. За таких обставин застосування до боржника штрафу у максимальному розмірі не відповідало б ані меті частин 9–14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», ані принципу пропорційності юридичної відповідальності.
53. Близькі за змістом правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012.
54. Враховуючи викладене, апеляційний суд уважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

Оцінка аргументів, викладених у апеляційній скарзі
55. Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами ОСОБА_2 про те, що сам по собі факт відкриття виконавчого провадження у вересні 2025 року не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку зі сплати аліментів, який виник на підставі рішення суду та існує з 04 липня 2011 року. Водночас застосування до боржника заходів відповідальності за невиконання такого обов`язку, зокрема накладення штрафу, можливе лише у випадках та порядку, прямо передбачених законом, із дотриманням принципів виконавчого провадження, зокрема принципів законності та пропорційності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
56. Статтею 374 ЦПК України визначені повноваження апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
57. Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
58. Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін. 

Висновки щодо розподілу судових витрат
59. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
60. Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржена ухвала скасуванню не підлягає, розподіл судових витрат не здійснюється.
61. Керуючись статтями 141, 259, 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Житомирський апеляційний суд

УХВАЛИВ:
1.Відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 .
2.Ухвалу Радомишльський районний суд Житомирської області від 10 квітня 2026 року у справі № 289/489/26 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. 
Постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Підстави, строк, порядок касаційного оскарження, а також вимоги до форми і змісту касаційної скарги визначенні статтями 389 – 392 ЦПК України.

Судді 
О. О. Бондар (головуючий) 
О. М. Галацевич

В. А. Панкеєва

Повний текст судового рішення складено 17 червня 2026 року.